LA MALA GUERRA
Hi havia molts motius diferents pels quals es va lliurar la Primera Guerra Mundial.
Des de 1871, Alemanya havia emergit com una potència
alterant l'equilibri de poder establert des de fa temps a Europa.
Les grans potències establertes, Gran Bretanya, França i Rússia
es van unir el 1914 per destruir aquest nou rival.
El 28 de juny de 1914,
Gavrilo Princip, serbi de Bòsnia i estudiant fracassat
va assassinar l'arxiduc Francesc Ferran,
successor al tron ​​austríaco-hongarès.
Àustria-Hongria havia signat un pacte defensiu amb Alemanya,
que Alemanya el 1909 va tornar a confirmar declarant que
Alemanya estava obligada a mantenir-se al costat d'Àustria-Hongria,
encara que hagués començat una guerra.
Àustria va declarar la guerra a Sèrbia, que va iniciar la Primera Guerra Mundial.
Durant tota la guerra,
Alemanya volia la pau i no tenia res a guanyar en el conflicte.
Tot i que Alemanya estava en bon camí per guanyar la guerra el desembre de 1916,
El Kaiser Wilhelm es va oferir a negociar la pau amb les potències de l'Entente.
El desembre de 1916, Alemanya tenia un clar avantatge.
França havia patit pèrdues horribles.
Rússia es va enfrontar a l'aixecament bolxevic intern
i un caos revolucionari i va haver de retirar les seves tropes.
Gran Bretanya estava sota el bloqueig dels submarins
i ni una polzada d'Alemanya havia estat ocupada.
Alemanya encara oferia condicions de pau generoses.
El Kaiser Wilhelm estava preparat per acabar la guerra
i tornar a com eren les coses abans.
Va ser llavors quan els jueus sionistes Chaim Weizmann i Nahum Sokolow
es va acostar als britànics amb un tracte brut.
Es van oferir a utilitzar la seva influència global
per portar els EUA a la guerra pel costat de Gran Bretanya,
mentre soscava i destruïa Alemanya des de dins.
A canvi de l'entrada dels EUA,
els britànics robarien Palestina a la Turquia otomana,
que era l'aliat d'Alemanya, i després permetre que els jueus s'hi instal·lin.
L'acord es va anomenar Declaració Balfour
i va ser lliurat al baró Walter Rotschild.
Aleshores, els jueus de Londres van enviar missatges a Louis Brandeis,
un dels membres jueus del Tribunal Suprem,
ensenyant-li que pressionés el president Wilson perquè s'unís a la guerra.
Altres intermediaris de poder sionista com Bernard Baruch,
Paul Warburg i Jacob Schiff també van pressionar Amèrica perquè s'hi unís.
El govern britànic va acceptar
que donarien suport a una pàtria jueva a Palestina
a canvi del poderós lobby jueu a Amèrica
aconseguir que els EUA s'uneixin als aliats.
Els avions britànics van deixar caure fullets sobre Alemanya impresos en yiddish,
els fullets de Balfour per guanyar suport jueu a Alemanya,
prometent als jueus una pàtria a Palestina després d'haver guanyat la guerra.
I aquí està, la Declaració Balfour.
Què sents quan el veus aquí?
Sento sincerament que és un dels moments més extraordinaris
en la història del poble jueu.
(?) Van trigar 3000 anys a arribar-hi.
I llavors, dius, com va passar aquest miracle?
És la peça més increïble d'oportunisme.
Vull dir, si creus que tens un potencial científic empobrit,
Chaim Weizmann, que d'alguna manera arriba a Anglaterra,
coneix algunes persones (?) la meva família,
els sedueix, té un gran encant i convicció,
arriba a Balfour i...
ell convenç increïblement a Balfour,
i Lord George el primer ministre,
i la majoria dels ministres,
que aquesta idea de la llar nacional dels jueus
s'ha de permetre que tingui lloc.
Després de fer l'acord, mitjans de comunicació de propietat jueva
immediatament va desencadenar un munt de propaganda antialemanya
representant els alemanys com a huns bàrbars.
Això es va fer per obtenir el suport públic per a la intervenció nord-americana a la guerra,
mentre que els sionistes i els marxistes jueus d'Alemanya
va començar a desestabilitzar Alemanya des de dins
a través de diverses vagues a les fàbriques de la indústria d'armes,
que va afeblir l'esforç bèl·lic alemany.
Si Amèrica no s'hagués enganyat a la guerra,
s'hauria aturat allà mateix
i s'haurien salvat milions de vides europees.
L'entrada nord-americana a la guerra es va dur a terme com es va prometre.
Lord Balfour estava assegurant als sionistes que Gran Bretanya
compliria el seu final de l'acord un cop acabada la guerra,
el robatori i l'enderrocament de Palestina dels turcs otomans.
Abans de vessar més sang europea a terra europea,
tant Alemanya com Àustria-Hongria van tornar a demanar una resolució pacífica.
Wilson es va veure obligat a admetre que Alemanya i Àustria-Hongria
de fet havia expressat propostes generals de pau,
però casualment els va acomiadar a tots.
Mentir sobre com de bella seria la pau de la postguerra,
Wilson va aconseguir enganyar tants alemanys cansats de guerra
en una rendició i desarmament incondicionals
el novembre d'aquell mateix any 1918.
Els comunistes i sionistes d'Alemanya van apunyalar els seus compatriotes per l'esquena.
Els líders sindicals marxistes van ordenar vagues a les fàbriques,
que va privar les tropes alemanyes dels seus subministraments vitals.
La moral i la producció industrial alemanyes van caure ràpidament.
Alemanya va deixar les armes i va desitjar una pau honorífica.
Després de la guerra, la traïdora traïció de 1918 es va anomenar
"la punyalada a l'esquena".
Alemanya simplement ha estat traïda des de dins per sionistes i comunistes,
i en conseqüència, tots estaven lligats com a enemics,
perquè volien que Alemanya fracassés.
Avui a Israel, el dia de Balfour, el 2 de novembre, se celebra àmpliament.
Els àrabs palestins ho observen com un dia de dolor.
EL TRACTAT DE VERSALLA
El gener de 1919, els vencedors es van reunir a la Conferència de Pau de París
per aixafar econòmicament Alemanya
i determinar les noves fronteres de la nació vençuda.
Alemanya ni tan sols va ser convidada
i no tindria cap paraula en les decisions finals,
mentre els globalistes van fer trossos Alemanya.
La conferència també va crear les bases per a un futur govern mundial,
la Societat de Nacions.
La delegació sionista present,
que han portat Amèrica a la guerra,
també es va assegurar que els antics territoris àrabs de l'Imperi Otomà
es van separar del domini turc i també es van dividir en petits estats,
perquè Palestina esdevingués un protectorat britànic.
Els jueus van reclamar llavors un tros de Palestina
garantida per la Societat de Nacions,
exactament com havia predit Herzl el 1887.
Fora de la Conferència de Pau de París,
va arribar el brutal i famós Tractat de Versalles, el 20 de juny de 1919,
i el Tractat de San Germain, el 20 de setembre del mateix any.
Fins i tot els historiadors liberals reconeixen avui el mal del Tractat.
Una Alemanya que no volia cap guerra, que havia intentat evitar la guerra
i que va oferir fer les paus en nombroses ocasions
durant tota la guerra, ara estava totalment desarmat.
Alemanya es va veure obligada a pagar grans reparacions de guerra
en forma de diners i recursos naturals.
Els aclaparadors pagaments del deute, 100.000 milions de marcs,
equival a un bilió de dòlars en moneda moderna,
va devastar l'economia alemanya
i aviat va provocar un col·lapse monetari hiperinflacionari.
La suma total de les reparacions de guerra exigides a Alemanya
eren uns 226 mil milions de marcs.
L'objectiu era trencar econòmicament Alemanya.
John Maynard Keynes va predir que aquestes dures reparacions
portaria al col·lapse financer d'Alemanya.
Les forces armades alemanyes estaven restringides a 100.000 homes
destinada únicament a les tasques policials dins del país
i el reclutament estava prohibit.
Totes les colònies alemanyes li van ser llevades.
El mateix va passar amb diverses zones alemanyes a Europa.
En total, Alemanya va haver de renunciar al 13% de les seves terres.
Diversos milions d'alemanys van acabar encallats fora de l'Imperi alemany
i milions van ser expulsats per la força de les seves llars.
Alemanya també va perdre grans parts de la seva indústria
quan van desaparèixer els actius clau de mineral de ferro i carbó.
La Renània industrial alemanya seria ocupada per les tropes franceses durant 15 anys.
El Tractat de Versalles va ser un tractat de pau devastador per a Alemanya,
però l'acord també va tenir greus conseqüències econòmiques,
no només per a Alemanya, sinó també per a Europa i el món,
ja que Alemanya era un maó tan important en l'economia mundial.
El tractat contenia 440 clàusules.
414 d'ells es dedicaven específicament a castigar Alemanya
per una guerra de la qual la nació era totalment innocent.
Al Times, 1919, Winston Churchill va expressar l'objectiu final del tractat.
"Si Alemanya torna a fer negocis en els propers 50 anys,
havíem liderat aquesta guerra (1ª Guerra Mundial) en va." - Winston Churchill
REPÚBLICA DE WEIMAR
L'encerclament i el bloqueig de la fam sense precedents
va matar gairebé un milió de nens, dones i vells alemanys
i el més fràgil de la societat.
Ara els aliats només tenien una intenció fixa:
per allargar el poder de Versalles per destruir Alemanya definitivament.
Alemanya estava ara completament desarmada i havia estat danyada per tots els costats,
i no tenia manera de defensar-se.
En qualsevol moment, els seus veïns podrien decidir atacar-la?
A causa dels enormes costos de reparació que cal pagar en or,
ja no hi havia cap suport per al Mark.
Això va provocar la inflació, que va eliminar totalment tots els estalvis alemanys.
Alemanya del 1922 al 1923 es va enfrontar a la hiperinflació més horrible
el món ha vist mai i el marc alemany es va tornar inútil.
Atur, fam i un futur sense esperança
va distingir una República de Weimar al poble alemany.
Les taxes de suïcidi eren altes, l'atur superava el 30%
mentre els alemanys desesperats es van suïcidar.
Les taxes de natalitat eren extremadament baixes.
L'anarquia i el caos estaven a l'aire.
No hi havia res el poble alemany desarmat, humiliat i famolenc
podria fer-ho, ja que els comunistes fins i tot es van apoderar de parts de moltes ciutats.
El 1929, la Reserva Federal va provocar la Gran Depressió.
L'investigador Boris Borisov i el seu article titulat "La fam americana"
va estimar les víctimes de la crisi financera als EUA en més de 7 milions de persones.
Les potències globalistes havien aconseguit ara orquestrar una altra fam
que va matar milions d'europeus blancs com abans a Rússia.
Ben Bernanke va dir sobre la Gran Depressió:
"Ho hem fet."
Per nosaltres, Bernanke, per descomptat, ens referia als líders jueus
del Sistema de la Reserva Federal.
De tornada a Alemanya, els efectes del crac de la borsa d'enginyeria
era encara pitjor que a qualsevol altre país,
a mesura que els estalvis de vides de la gent es van esborrar,
ja que els preus es van duplicar cada dos dies durant 20 mesos seguits.
El 1922, la inflació s'estava fent una espiral sense control.
La gent es pagava al matí i tenia una maleta plena de bitllets
(?) i haurien de córrer cap a les botigues,
perquè en el temps entre ser pagat Anton Gill - Autor
i el moment en què compraven els seus productes, el seu menjar, A Dance between the Flames: Berlin between the Wars
els preus haurien pujat.
Berlín estava en un estat de caos total, total.
Centenars de milers de desposseïts morint fam als carrers.
Al mateix temps, teníeu gent molt rica.
D'una banda, els pobres menjant sopa de naps.
Els carnissers venen corbs, esquirols, fins i tot rates.
I a l'altra banda, gent que s'ho podia permetre,
menjant els àpats més sumptuosos com si mai s'haguessin aturat a pensar.
Els alemanys van haver de pagar entre 2 i 20.000 milions de marcs per un sol segell.
Una barra de pa va costar 2.000 milions de marcs.
Una lliura de mantega costava 2 bilions de marcs.
La classe mitjana alemanya va ser la més afectada
i va veure destruir tots els seus estalvis i negocis.
Famílies moribundes de fam i nens demanaven al carrer.
Molts alemanys es van referir als seus diners devaluats com
"Jude fetzen", confeti jueu,
perquè mentre els alemanys morien gana,
els jueus van viure la seva vida de luxe daurat a la República.
Alemanya va quedar totalment en fallida a finals de 1929.
L'estadístic jueu Alfred Marcos
va estimar la renda mitjana dels jueus el 1930
com tres vegades la renda mitjana de la resta de la població.
Les indústries, com al Ruhr, estaven totes en fallida
i els treballadors van ser acomiadats per milions.
El gener de 1933, més de 6 milions d'alemanys estaven a l'atur.
Encara que els jueus representen menys de l'1% de la població alemanya,
la influència política dels jueus a la República de Weimar
era enormement desproporcionada amb el seu nombre a la població.
Van aconseguir controlar més del 50% dels mitjans de comunicació i la premsa,
i el 70% de tots els jutges, el 57% del comerç del metall,
el 22% del gra, i el 39% del comerç tèxtil.
La banca i les finances alemanyes estaven sota el control total dels jueus.
Van ser especialment evidents a la banca privada de Berlín,
que el 1923 tenia 150 bancs jueus privats,
a diferència de només 11 bancs privats no jueus.
4 dels 6 membres de la junta de control dels directors del Reichstag eren jueus,
incloent Jacob Goldschmidt i Rudolf Havenstein.
Perquè qualsevol pugui controlar la ment de la gent,
cal controlar la premsa i els mitjans.
La dominació jueva de la premsa i la ment pública
va començar amb l'agència de notícies Reuters el 1865.
Establert pel jueu Paul Reuter, nascut Israel Beer Josaphat el 1865,
l'empresa Reuters Telegram
va ser la primera gran organització de notícies del món.
Gairebé tots els mitjans de notícies importants del món actual
subscriu als serveis de Reuters,
que opera a més de 200 ciutats de 94 països en uns 20 idiomes.
El Washington Post estava controlat
pel president sionista de la Reserva Federal, Eugene Meyer.
El 1940, Meyer acomiadaria l'editor pacifista del Washington Post
per negar-se a donar suport a la participació dels EUA en la Segona Guerra Mundial.
Més tard, The Post es lliuraria a la filla de Meyer,
la difunta Katharine Mayer Grayham.
El 1896, Adolph Ochs va comprar el New York Times
i va formar el New York Times Company.
La família Ochs Sulzberger, una de les dinasties de diaris dels Estats Units,
és propietari del New York Times des de llavors.
Durant 117 anys, la font de notícies més influent dels Estats Units
ha estat en mans de la mateixa família.
El 1926, el jueu David Sarnoff va formar NBC,
la primera gran cadena de difusió als EUA.
El 1928, l'home de negocis jueu de 27 anys William S. Paley
va aconseguir la propietat majoritària de la CBS Radio Network.
Paley va expandir CBS en una potència nacional amb 114 estacions afiliades.
És molt important recordar que les quatre fonts de mitjans més potents,
el Washington Post, New York Times, NBC i CBS,
Ara estaven tots sota la propietat i el control total dels jueus.
El Butlletí Diari Jueu, el 27 de juliol de 1935, deia:
"Només hi ha un poder que realment compta. El poder de la pressió política.
Nosaltres, els jueus, som el poble més poderós de la Terra,
perquè tenim aquest poder i sabem com aplicar-lo".
Els dos diaris alemanys més grans abans de 1933 també estaven en mans jueves.
Leopold Ullstein, August Scherl i Rudolf Mosse,
aquests jueus tenien un virtual monopoli de la premsa alemanya.
La seva publicació principal va ser el Berliner Tageblatt.
L'editor d'aquest article era Theodore Wolf, un jueu,
que també va tenir un paper destacat en la política.
Totes les editorials, totes les polítiques, tot el pensament
i totes les esferes de gran influència
ara havia caigut sota control jueu.
Dels 29 teatres legítims de Berlín, 23 tenien directors jueus.
El 1931, dels 144 guions de pel·lícules convertits en pel·lícules,
119 van ser escrits per jueus i 77 van ser produïts per jueus.
1866: Intent d'assassinat infructuós del canceller alemany Bismarck.
1874: es fa un segon intent d'assassinat sense èxit contra Bismarck.
1878: (maig) Es fa un intent d'assassinat infructuós del Kaiser Wilhelm alemany.
1881: El tsar de Rússia és assassinat després que quatre intents anteriors havien fracassat.
1893: L'alcalde de Moscou és assassinat. 1884: Els vermells maten 8 policies a Chicago.
1894: El primer ministre francès és assassinat. 1897: El primer ministre d'Espanya és assassinat.
1900: El rei d'Itàlia és assassinat. 1901: El president dels Estats Units William McKinley és assassinat.
1905: Intent d'assassinat infructuós del rei i la reina consort d'Espanya.
1905: El Gran Duc de Rússia és assassinat.
1908: El rei i el príncep hereu de Portugal són assassinats.
1911: El primer ministre de Rússia és assassinat.
1918: El tsar de Rússia i tota la seva família són assassinats.
1919: els vermells bombardegen Wall Street a Nova York; 38 persones mortes.
1919: La casa privada del fiscal general dels Estats Units A. Mitchell Palmer és bombardejada.
1922: Es produeix un intent d'assassinat infructuós del president de França.
1932: Un paquet bomba destrueix la casa del jutge nord-americà Webster Thayer, ferint la seva dona.
1933: L'alcalde de Chicago és assassinat.
1918-1933: La Unió Soviètica encapçalada per antics radicals de carrer: Lenin, Trotski,
Stalin et al, assassinen, torturen i empresonen milions de persones innocents.
"La revolució mundial que experimentarem serà exclusivament assumpte nostre i descansarà
a les nostres mans. Aquesta revolució reforçarà la dominació jueva sobre tots els altres pobles".
"Quan preguntes què han fet els alemanys als jueus,
sempre us heu de preguntar què han fet els jueus als alemanys.
El 1918, Lenin i Trockij van establir una Internacional Comunista.
també conegut com la Komintern, a Moscou, Rússia.
Els dies posteriors a la revolució bolxevic a Rússia,
Trotski va promoure la idea d'una revolució permanent,
la qual cosa significava que la Unió Soviètica havia de provocar políticament altres nacions
arreu del món per iniciar les seves pròpies revolucions bolxevics.
La Komintern va declarar obertament que la seva intenció era lluitar
per a la creació d'una república soviètica internacional,
és a dir, un govern mundial comunista.
Partits afiliats a la Komintern formats a França, Itàlia, Xina,
Alemanya, Espanya, Bèlgica, Estats Units i altres nacions.
La ideologia del comunisme es va estendre com un verí per Europa.
L'autor, Ernest Elmhurst, va explicar el 1938 que
“El socialisme, el comunisme i el bolxevisme en realitat són només enllaços del pla
del judaisme que abraça el món, amb el seu propòsit final
de forçar el món sencer sota la dominació jueva..."
Després de la revolució russa de 1917,
els líders comunistes jueus revolucionaris Karl Liebknecht i Rosa Luxemburg
va dirigir un grup de comunistes jueus Kurt Eisner, Paul Levi,
Franz Mehring, Wilhelm Pieck, Richard Muller,
Emil Barth, Gustav Landauer, Eugen Levine i Emil Eichhorn
per intentar una revolució comunista violenta i sagnant també a Alemanya.
Els bandolers judeobolxevics ho van intentar en va
per enganyar els treballadors alemanys perquè permetin als vermells fer el que van fer a Rússia
i esclavitzar tota la nació sota el domini comunista.
Van ser aturats heroicament el 1919 pels veterans del Freikorps alemany.
Unitats paramilitars Freikorps, formades per veterans patriotes
de tornada de les trinxeres, es va traslladar a purificar Berlín de la brutícia vermella.
El jueu Bela Kun va instigar una revolució jueva
i va assumir el lideratge d'Hongria el març de 1919.
Després de mesos de terror vermell i massacres de cristians,
els hongaresos van aconseguir contraatacar.
El contraalmirall hongarès, Miklos Horthy,
va formar un exèrcit nacional per lluitar contra els bolxevics.
Amb el suport de l'exèrcit romanès,
Horthy va aconseguir recuperar el país l'1 d'agost de 1919.
A Itàlia, els comunistes liderats per jueus van cometre assassinats massius a Cerana(?),
Mòdena, Bolonya, Teatro (?), Yana (?) i Milà,
però van ser derrotats per les forces feixistes de Mussolini.
El feixisme va ser un moviment per salvar Europa del comunisme.
Avui, gràcies als nostres mitjans globalistes,
gairebé tothom pensa que el feixisme era una cosa horrible.
El feixisme és, en breu, un defensor de la nació, la seva cultura i la seva gent.
Sota el feixisme, el govern juga un paper clau en el seguiment de les pel·lícules,
teatre, art, literatura, música, educació, etc.
per mantenir un alt nivell moral,
mantenir les coses netes i respectables,
promoure un fort sentit de patriotisme i honor,
i evitar l'expansió de la decadència, que corromp la societat des de dins.
Fins i tot Winston Churchill pensava que el feixisme
"va demostrar l'antídot necessari contra el verí del comunisme".
Va dir de Mussolini: "El geni romà... el més gran legislador entre els homes".
En un discurs a Roma el 20 de gener de 1927, Winston Churchill va dir:
Si hagués estat italià, estic segur que ho hauria estat
de tot cor amb tu des del principi fins al final...
...Itàlia ha demostrat que hi ha una manera de lluitar contra les forces subversives
que pot reunir les masses populars, degudament dirigides,
valorar i voler defensar l'honor i l'estabilitat de la societat civilitzada...
...A partir d'ara, cap gran nació quedarà sense proveir
amb un últim mitjà de protecció
contra el creixement cancerós del bolxevisme".
12 anys després, Winston Churchill s'alinearà
el seu país i la gent amb el bolxevisme.
Oswald Mosley va ser el líder feixista de Gran Bretanya
i també va intentar salvar el seu país, però mai va aconseguir el poder suficient.
Corneliu Codreanu deia: “Feixisme vol dir, en primer lloc,
defensant la teva nació contra els perills que l'amenacen.
Significa la destrucció d'aquests perills
i l'obertura d'un camí lliure a la vida i la glòria per a la teva nació".
Aleshores, els bolxevics jueus van intentar prendre Espanya el 1936,
que va provocar la cruenta Guerra Civil espanyola.
Els jueus van llançar una orgia d'assassinats massius, violacions i destrucció.
La jueva Leiba Lazarevich Feldbin, oficial de l'Exèrcit Roig soviètic,
va ser cap de seguretat soviètica a la Guerra Civil espanyola.
Més de 20.000 esglésies a tot Espanya van ser destruïdes,
Van morir 6832 sacerdots espanyols, 3000 monjos, 300 monges i 13 bisbes.
Uns 4.000 laics també van ser assassinats per ajudar o amagar monges o sacerdots.
Feldbin va ser un dels cervells darrere de les massacres.
El 1939, el devot general catòlic romà Francisco Franco
es va intensificar i va crear un grup nacionalista unit
i va aconseguir salvar Espanya d'una presa de poder comunista.
Franco va comptar amb el suport d'Antonio Salazar a Portugal,
Benito Mussolini a Itàlia,
i Adolf Hitler a Alemanya.
El 8 de febrer de 1920, Sir Winston Churchill expressa alarma
l'evolució del món en una entrevista publicada a
The Sunday Illustrated Herald (Londres):
"Des dels dies d'Adam (Spartacus) Weishaupt, fins als de Karl Marx
als de Trotsky, Bela Kun, Rosa Luxemburg i Emma Goldman.
Aquesta conspiració mundial per a l'enderrocament de la civilització
i per a la reconstrucció de la societat sobre la base del desenvolupament aturat,
de malevolencia envejosa i igualtat impossible, ha anat creixent constantment".
La subversió ideològica i cultural és la subversió subtil, gradual i
soscava persistent internament dels valors d'un altre grup,
fortaleses i forma de vida amb l'objectiu de fer-los vulnerables.
Aquesta és l'estratègia que van utilitzar els comunistes
quan es van infiltrar i es van fer càrrec de les societats des de dins,
començant per Alemanya.
Les quatre etapes de la subversió són:
Desmoralització, desestabilització, crisi i normalització.
Quan els soviètics van utilitzar l'expressió subversió ideològica,
què volen dir amb això?
La subversió ideològica és el procés legítim, obert i obert. Yuri Alexandrovich Bezmenov (també conegut com "Tomas Schuman")
Ho pots veure amb els teus propis ulls.
Tot el que has de fer, tots els mitjans de comunicació americans han de fer
per desconnectar els plàtans de les orelles, obrir els ulls i ho poden veure.
Només al voltant del 15% del temps, diners i mà d'obra es dediquen a l'espionatge com a tal.
L'altre 85% és un procés lent,
que anomenem subversió ideològica o mesures actives.
"Aktivnye meroprijatija" en l'idioma de la KGB o guerra psicològica.
El que significa bàsicament és canviar la percepció de la realitat
de cada nord-americà fins a tal punt que,
malgrat l'abundància d'informació,
ningú és capaç d'arribar a conclusions sensates
en interès de defensar-se a ells mateixos, a les seves famílies,
la seva comunitat i el seu país.
És un gran procés de rentat de cervell,
que va molt lent i es divideix en quatre etapes bàsiques.
El primer és la desmoralització.
Es necessiten entre 15 i 20 anys per desmoralitzar una nació.
Per què tants anys? Com que aquest és el nombre mínim d'anys,
que requereix educar una generació d'estudiants
al país del teu enemic exposat a la ideologia de l'enemic.
En altres paraules, marxisme ideologia leninisme
s'està bombejant als caps tous
d'almenys tres generacions d'estudiants nord-americans
sense ser desafiats ni contrapesats
pels valors bàsics de l'americanisme, patriota nord-americà.
El procés de desmoralització als Estats Units ja s'ha completat bàsicament.
Durant els últims 25 anys...
De fet, s'ha complert, perquè ara la desmoralització arriba a aquestes zones
on abans ni tan sols el camarada Andropov i tots els seus experts
fins i tot somiaria amb un èxit tan gran.
La major part la fan nord-americans a nord-americans
gràcies a la manca de normes morals.
Com he esmentat abans, l'exposició a la informació real ja no importa.
Una persona desmoralitzada és incapaç d'avaluar la informació real.
Els fets no li diuen res.
Fins i tot si l'omple amb informació, amb proves autèntiques,
amb documents, amb imatges,
encara que el porti per força a la Unió Soviètica
i ensenya-li un camp de concentració,
es negarà a creure-ho fins que no vagi a rebre
una puntada al seu gros fons.
Quan una bota militar xoca la seva, llavors ho entendrà, però no abans.
Aquesta és la tràgica de la situació de la desmoralització.
Per tant, la següent etapa és la desestabilització.
Aquesta vegada, al subvertidor no li importa les teves idees
i els patrons del teu consum, tant si menges menjar ferralla
i engreixar-se i flàccid, ja no importa.
Aquesta vegada... i només triguen de 2 a 5 anys a desestabilitzar la nació,
el que importa és essencial: economia, relacions exteriors, sistemes de defensa.
I es pot veure amb força clar, que en algunes zones,
àrees tan sensibles com la defensa i l'economia,
la influència de les idees marxistes leninistes
als Estats Units és absolutament fantàstic.
Mai m'ho podia creure, fa 14 anys,
quan vaig aterrar en aquesta part del món, que el procés aniria tan ràpid.
La següent etapa, és clar, és la crisi.
Pot ser que només triguin fins a 6 setmanes a portar un país al límit de la crisi.
Ho podeu veure fins i tot a Amèrica Central ara.
I després de la crisi, amb un canvi violent de l'estructura de poder i l'economia
teniu l'anomenat període de normalització. Pot durar indefinidament.
Això és el que passarà als Estats Units,
si permeteu que tots els idiotes portin el país a la crisi,
per prometre a la gent tota mena de llaminadures, i el paradís a la terra.
Per desestabilitzar la teva economia,
eliminar el principi de lliure competència en el mercat
i posar un govern de Gran Germà a Washington DC,
que prometrà moltes coses.
No importa si les promeses es compleixen o no.
Els vostres esquerrans als Estats Units, tots aquests professors,
i tots aquests bonics defensors dels drets civils,
són fonamentals en el procés de subversió.
Només per desestabilitzar la nació.
Quan s'acaba la seva feina, ja no els necessiten.
En saben massa.
Alguns d'ells, quan es desenganyen,
quan veuen que el marxista-leninista ha arribat al poder,
òbviament s'ofenen, pensen que arribaran al poder.
Això no passarà mai, és clar.
Seran alineats contra la paret i dispararan.
A finals de 1922, la Internacional Comunista, Komintern,
van començar a plantejar-se com aconseguirien fer-se càrrec d'Europa
de la manera més eficaç.
Per iniciativa de Lenin es va organitzar una reunió
a l'Institut Marx Engels de Moscou.
L'objectiu de la trobada era iniciar la Revolució Cultural Marx.
Entre els assistents a la reunió hi havia Gyorgy Lukacs,
un aristòcrata hongarès jueu i fill d'un banquer.
L'estiu de 1924, Lukacs es va traslladar a Alemanya.
Aquí va fer la primera reunió
d'un grup d'intel·lectuals d'orientació comunista.
Aquesta trobada havia de liderar la fundació de l'Escola de Frankfurt.
L'institut s'havia establert i finançat oficialment
pel milionari jueu Felix Weil.
Aquest institut es deia Institut d'Investigacions Socials.
Més tard, es coneixerà com l'Escola de Frankfurt.
Aquests nous marxistes sota la direcció de Max Horkheimer
creia que els europeus estaven massa lligats a la tradició,
raça, nació, família i fe, per poder acceptar el comunisme.
Antonio Gramsci, mentre estava a la presó, va descriure que marxisme i comunisme
només va poder florir després d'una llarga marxa per les institucions culturals.
Només llavors, després d'haver corromput tots els valors occidentals
i ens va fer la vida impossible,
podrien imposar la dictadura del proletariat.
Això també va ser el que van fer els socialistes fabians per debilitar els països
i implementant lentament el comunisme internacional.
El mantra ara seria canviar i destruir la cultura occidental
abans que el comunisme fos acceptat.
Gyorgy Lukacs creia que, perquè emergés una nova cultura comunista,
la cultura europea existent va haver de ser destruïda.
No hi ha una altra manera d'aconseguir el control d'una societat amb forts valors morals
que debilitar aquests valors.
Va dir: "Vaig veure la destrucció revolucionària de la societat
com a única solució a les contradiccions culturals de l'època...
Aquest capgirament mundial de valors no es pot produir
sense l'aniquilació dels vells valors
i la creació de nous per part dels revolucionaris”.
Willi Munzenberg va dir:
“Hem d'organitzar els intel·lectuals i utilitzar-los
PER FER PUTOR LA CIVILITZACIÓ OCCIDENTAL.
Només llavors, després que ho hagin fet
VA CORRUPTAR TOTS ELS SEUS VALORS I FER LA VIDA IMPOSSIBLE,
podem imposar la dictadura del proletariat”.
D'això va sorgir el marxisme cultural, la ideologia subversiva,
que significava que el gènere, l'orientació sexual, la família, la raça,
cultura o religió, tots els aspectes de la identitat d'una persona blanca
havia de ser qüestionat. Totes les normes o estàndards d'una societat
desafiat i idealment alterat i enderrocat,
per tal de beneficiar a grups suposadament oprimits
en lloc dels europeus.
Això suposadament crearia una societat en la qual els jueus
no seria vist com una classe distintiva externa,
on podien sentir-se més segurs per pujar als llocs més alts de la societat
sense trobar molta oposició dels europeus.
Tot el propòsit del marxisme cultural
va ser deslegitimar i desterrar els interessos ètnics europeus
i substituir-los per minories.
Quan vaig començar a escriure sobre els moviments intel·lectuals jueus,
Em vaig adonar que no podia anar només comptant jueus.
El que havia de demostrar és que teníeu un nucli cohesionat de jueus
que es reforçaven mútuament,
que eren l'eix vertebrador d'aquest moviment.
I vaig haver de demostrar que aquesta gent s'identificava com a jueus,
i vaig haver de demostrar que veien el que feien
com a promoure objectius jueus específics.
Per exemple, una de les coses més habituals era
els preocupava l'antisemitisme.
Una bona part del meu escrit al meu llibre "La cultura de la crítica"
era mostrar que els jueus,
que van ser el centre dels moviments intel·lectuals jueus,
estaven molt preocupats per qüestions com l'antisemitisme,
que estaven intentant desenvolupar teories
en què l'antisemitisme era una patologia,
en què l'antisemitisme no tenia cap base intel·lectual,
en la qual només estava moralment més enllà del pal.
El més important era demostrar que la identificació jueva era important
en la promoció d'una causa jueva específica.
Ara bé, això no vol dir que aquest fos un objectiu que tenen tots els jueus.
No estem dient que tots els jueus siguin res, de fet.
Per exemple, la psicoanàlisi té objectius específics.
Estaven preocupats per l'antisemitisme,
però això no vol dir que la majoria dels jueus
fins i tot creia en la psicoanàlisi o qualsevol altra cosa.
Estem parlant d'un grup cohesionat de persones.
És molt fàcil demostrar que els intel·lectuals de l'escola de Frankfurt
Max Horkheimer, Adorno i aquestes altres persones destacades de l'escola de Frankfurt
tenia una forta identitat jueva.
Franz Boas, el famós antropòleg, d'identitat jueva molt forta.
Una preocupació molt profunda per temes jueus concrets com l'antisemitisme
i que veien els seus particulars esforços intel·lectuals
com avançar en objectius jueus específics.
No hi ha res dolent a avançar en els teus propis objectius, això és el que fem tots.
L'únic és que aquests objectius
sovint entren en conflicte amb els d'altres persones, i per tant, essencialment,
(?) per exemple, l'escola de Frankfurt havia desenvolupat una ideologia
en el qual qualsevol identificació de grup
que tenia un no jueu es considerava una patologia,
de manera que si algú com jo s'identifiqués com una persona blanca
i vaig pensar que tenia un interès com a persona blanca,
Bé, això es va veure com un trastorn psiquiàtric.
Mai no es va parlar de jueus amb un caràcter molt fort
sentit de la identitat jueva i els interessos jueus,
que hi ha alguna cosa malament amb ells.
Era una ideologia que emmarcava,
(?) que realment emmarcat ??? comportaments dels no jueus com a patològics.
Fins i tot la vida familiar que els no jueus amb forts vincles familiars, etc.
hi ha alguna cosa malament amb ells.
Les seves famílies eren autoritàries i feien tot una cosa psicoanalítica
per intentar demostrar aquest tipus de coses, però era només, ja ho saps,
ciència inventada i sense cap base científica.
Després de Marx, hi va haver un grup de marxistes que van decidir sàviament G. Edward Griffin, Autor
que podríeu portar aquesta societat col·lectivista a una nació La Criatura de l'illa Jekyll
també a través de la cultura, introduint certs valors i conceptes
que trencaria la família.
Per exemple, si podríeu trencar d'alguna manera la unitat familiar
de manera que ja no era autosostenible i ja no es valorava en una societat,
llavors això deixaria membres individuals
que abans podien recórrer a la família per demanar suport en moments de necessitat,
ara serien deslligats, trencant la família
estarien sense un lloc on anar en moments de necessitat,
així que ara han de recórrer al govern.
Encara que el marxisme cultural seria aquest tipus d'activitat
en qualsevol societat que trenca la cultura d'aquesta manera, dones "oprimides" dones "alliberades"
perquè la gent recorre instintivament al govern com a alternativa
pel suport que tindrien d'una altra manera.
Això es fa a través de l'art i la música,
és a través de la literatura, és a través del cinema i aquest tipus de coses.
La implantació de determinades idees i conceptes,
que els fan molt madurs per a la filosofia del col·lectivisme
i els fa molt madurs per recórrer al govern
com el gran pare, el gran solucionador de tots els problemes.
El col·lectivisme implica que si alguna cosa és prou important
llavors l'estat hauria d'intervenir
i assegureu-vos que tothom es conformi, vulgui o no.
Tot el punt d'una societat socialista
és fer quatre coses de les quals parla Marx.
1 - Destruir la família; 2 - destruir propietats; OBJECTIUS DEL MARXISME
3 - destruir la religió; i 4 - destruir la nació.
I amb el que acabes és el gulag
on tot el país es converteix en la Unió Soviètica.
Gairebé totes les pel·lícules que Hollywood estrena avui
ha de representar personatges amb almenys un dels atributs següents:
1 - el protagonista i/o l'antagonista estan divorciats. REQUISITS DE PEL·LÍCULA
2 - la femella és retratada com a dominant, controladora, violenta i/o única sobre els homes.
3 - el mascle és retratat com a distant, femení, massa sensible i/o enganyador.
4 - en algun lloc de la família almenys un dels seus membres immediats
ha de ser lesbiana, gai, bisexual o una dona lliure.
Sovint, els atributs es barregen en diverses proporcions
i fins i tot barrejat amb un toc d'esquizofrènia
mentre homes i dones s'intercanvien els papers.
Un dels grans temes de les pel·lícules dels darrers anys ha estat aquest
els blancs gairebé tenen tendència a desaparèixer de les posicions de ser herois,
ser una mica, ja saps, idealitzat o alguna cosa així.
(?) Al lloc on tens gent com el repartiment de Morgan Freeman és molt responsable,
figura moral, divina, etc.
o tens figures d'acció com Will Smith i Wesley Snipes, etc.
així que tens una gran quantitat de desplaçament de blancs com
imatges mediàtiques de les últimes dècades.
I encara que els blancs són sovint delinqüents,
Sovint tens una gent de cabell ros i ulls blaus fent papers criminals,
jugant a persones deshonestes o febles, o subordinades.
I els personatges negres són molt forts, molt savis,
Sovint veus, per descomptat, tècnics informàtics negres, científics negres,
professors i professors negres que són molt savis i ho entenen tot.
Els blancs són retratats com a estúpids, sovint com a irresponsables,
sovint com la necessitat del consell de persones negres o d'altres minories.
Realment és el desplaçament visual dels blancs
del centre de l'escenari a la perifèria
i crec que això està preparant la gent blanca
pel seu desplaçament en el conjunt de la cultura.
Goran Rosenberg, autor i periodista jueu suec, explica l'impuls
darrere de l'empenta per destruir els països blancs mitjançant el marxisme cultural:
"Històricament, els jueus sempre havien prosperat a les nacions i als imperis
amb entorns multiculturals, plurals i tolerants,
mentre que els va sortir malament en societats fortes, ètniques o nacionalistes.
Els jueus europeus sempre han estat l'emblemàtic estrany o 'altre'.
Per tant, per definició,
una societat on l'estranger sigui benvingut és bona per als jueus.
El futur dels jueus europeus depèn de la nostra capacitat
per donar forma a una societat multicultural, plural i diversa”.
El lloc web smashculturalmarxism.com
explica molt bé el fenomen del marxisme cultural.
El marxisme cultural o bolxevisme cultural, la cultura genèrica,
busca destruir tot el bo de la societat, allò que la manté unida,
què l'ajuda a avançar, què afavoreix la intel·ligència i la bellesa.
Pretén degenerar la societat i portar-la a una forma inferior
on les persones són menys intel·ligents i més animals.
Es basa en la mentida marxista
que tot el bo de la societat és tot una forma d'opressió.
Cada vegada que algú promou el marxisme cultural,
fan servir la mateixa línia dient que es tracta d'alliberar la gent de l'opressió.
Tots aquests temes culturals marxistes comuns es promouen
per la mateixa mentida que es fan en nom de la llibertat:
liberalisme, perversió sexual, art degenerat, música degenerada,
immigració massiva, anti-intel·ligència i promoció de persones que actuen com animals,
versions corruptes del feminisme, el multiculturalisme,
oprimint la gent d'ascendència europea i destruint el nacionalisme,
i destruint la religió no jueva.
El marxisme cultural és en gran part una síntesi de Marx i Freud.
És el marxisme aplicat a l'àmbit cultural
i l'anàlisi en el control dels mitjans, l'art, el teatre, el cinema
i altres institucions culturals de la societat,
sovint amb èmfasi en la classe, el gènere i la raça.
Com a forma d'anàlisi política,
el marxisme cultural va agafar força a la dècada de 1920
i va ser el model utilitzat per un grup d'intel·lectuals a Alemanya
coneguda com l'escola de Frankfurt,
i més tard per un altre grup d'intel·lectuals
al Centre d'Estudis Culturals Contemporanis de Birmingham, Anglaterra.
Els camps dels estudis culturals i la teoria crítica
estan arrelats i influenciats pel treball del marxisme cultural.
El marxisme cultural es formula com una manera de subvertir les nacions europees
i la civilització utilitzant mètodes diferents de l'acció política directa.
Theodor Adorno també va ser un membre original de l'Escola de Frankfurt.
Amb l'ajuda del Comitè Jueu Americà,
va escriure un llibre titulat "La personalitat autoritària".
L'objectiu del llibre era fer sonar cada afiliació de grup
com si fos un signe de trastorn mental.
Patriotisme, religió, lleialtat familiar i racial
eren signes d'una personalitat autoritària perillosa i defectuosa.
La teoria crítica de l'escola ho predicava
la personalitat autoritària era producte de la família patriarcal.
Aquest va ser un dels principis bàsics del marxisme cultural,
la necessitat de trencar la unitat familiar.
(? ) L'escola de Frankfurt ha basat... desenvolupat la ideologia
que vau haver de rebutjar la vostra família.
Si rebutges la teva família, seràs més probable que acceptis
o tindries menys probabilitats de ser antijueu.
I així, ja saps, va ser una cosa notable, perquè
mai van suposar que els nens jueus havien de rebutjar els seus pares.
Promulgaran el judaisme a la propera generació.
Has de tenir fills que s'identifiquin amb els seus pares,
però la personalitat autoritària que s'identifica amb els teus pares,
que eren especialment cristians, era l'epítom de la patologia.
Això s'havia d'eradicar.
(?) Has vist quina és la personalitat autoritària?
Sostenint individus d'individualisme radical com a ideal cultural.
Ara, per descomptat, l'individualisme té arrels llargues a la societat europea,
però del que estàs parlant, amb individualisme radical,
està renunciant a totes les teves lleialtats.
Només et converteixes en l'individu aïllat.
Aquesta no és una recepta que els jueus hagin adoptat mai.
Vull dir, si hi ha alguna cosa que sigui característica del judaisme,
és un fort sentit d'identificació amb un grup.
Per tant, essencialment, aquesta és una prescripció per al comportament dels gentils,
que bàsicament els faria menys probables
tenir lleialtats amb altres grups, perquè què...
pel punt de vista dels jueus, què és el més terrorífic,
és un grup de no jueus units per una ideologia,
on tenen un fort sentiment de pertinença al grup,
(?) i quins jueus es veuen negativament.
Vull dir, el paradigma, i això seria, per descomptat, el nacionalsocialisme,
a Alemanya, de 1933 i 1945.
Bàsicament, de què tractava el nazisme,
tenia un fort sentiment de ser membre d'una nació,
tenir un fort sentit que formes part d'un grup,
i aquesta altra gent no està, ja saps, no estàs a la seva pàgina,
Jueus sobretot. I per tant, una manera de desfer-se'n, bàsicament,
és defensar l'individualisme per a tothom. Desfer-te de les teves lleialtats,
no tenen cap lleialtat a la religió, el país, la raça, ni tan sols la família.
I de nou, un dels punts que segueixo fent és que això és
completament hipòcrita, perquè ser un jueu fort identificat
significa que estàs molt connectat amb un grup,
que tens un fort sentiment de pertinença al grup,
que penseu que els grups externs són potencialment
amenaçar com a enemics, etc.
(?) ???El procés psicològic de la pertinença a un grup tendeix a fer-nos
veure negativament les persones d'altres grups
i això s'aplica tant als jueus com a qualsevol altra persona,
per tant, solen tenir jueus forts identificats
opinions molt positives del seu grup,
opinions molt negatives dels forasters.
Ja saps, això forma part de la cultura de la crítica
d'aquests intel·lectuals jueus, tenen opinions molt negatives
sobre la cultura i els pobles del... fora d'ells.
En el llibre, Adorno va definir la paternitat, l'orgull de la família, el cristianisme,
Adhesió als rols tradicionals de gènere i actituds envers el sexe
i l'amor al propi país com a fenòmens patològics.
Els marxistes culturals volien crear un conflicte entre
la minoria oprimida i la majoria opressora,
entre els que tenien un presumpte privilegi i els que no el tenen.
La classe treballadora ha estat substituïda per minories.
Tota fidelitat a la família, la nació i la cultura
va ser vist com els principals obstacles i fonts d'antisemitisme.
Perquè s'eliminin de tota resistència a l'interès jueu,
hauria de ser aixafat i erosionat dins de cada persona blanca.
Nacionalisme, realisme racial, heterosexualitat, sobirania,
l'homogeneïtat, el tradicionalisme, la lleialtat i la família nuclear
es consideraven grans obstacles
a la presa de possessió comunista de la civilització occidental.
Així, els marxistes culturals van trobar maneres
de trencar gradualment la nostra cultura des de dins.
La idea marxista d'igualtat no és realment possible d'aconseguir en realitat.
Només es tracta de fer caure els que destaquen,
els que tenen èxit i els que treballen dur al mateix nivell
com els que no fan res, fracassen i són ganduls.
Així és com feu que tothom "igual".
Per soscavar la civilització occidental, els extremistes jueus
demanava la crítica més negativa i destructiva possible
de tots els àmbits de la vida dels gentils.
Les seves polítiques contra els blancs que preveien que després s'estenia com un virus.
El marxisme cultural ens ha donat polítiques contra els blancs com ara
delictes de racisme i lleis de discurs d'odi, confusió de gènere,
cultura de connexió, relativització racial moral i de gènere,
homosexualització dels nens, immigració massiva,
tensions racials, multiculturalisme forçat,
la promoció sistemàtica de la desviació sexual és a la societat,
un sistema jurídic poc fiable amb parcialitat contra la víctima dels delictes,
la ruptura de la família nuclear i les baixes taxes de natalitat.
Els filòsofs notables de l'escola de Frankfurt van ser Herbert Marcuse,
Theodor Adorno, Max Horkheimer, Walter Benjamin, Erich Fromm, Friedrich Pollock,
Leo Lowenthal, Jurgen Habermas, Alfred Schmidt, Axel Honneth,
Siegfried Kracauer, Gyorgy Lukacs.
Tots aquests intel·lectuals de l'escola de Frankfurt eren jueus.
Els intel·lectuals van ser els primers objectiu a tots els estats comunistes.
El lliure pensament és perillós per al sistema.
Justícia social i feminisme, per citar només alguns,
Tots són moviments contra els blancs i contra la llibertat d'expressió
inspirat i nascut a partir de la teoria crítica,
i així, quedar sota el paraigua del marxisme cultural.
Una manifestació popular del marxisme cultural és també la correcció política,
que el gran escriptor anglès, Theodore Dalrymple, defineix eloqüentment així:
“En el meu estudi de les societats comunistes, vaig arribar a la conclusió
que el propòsit de la propaganda comunista no era persuadir ni convèncer,
no per informar, sinó per humiliar; i per tant,
com menys es corresponia amb la realitat, millor.
Quan la gent es veu obligada a callar
quan els diuen les mentides més òbvies, o encara pitjor,
quan es veuen obligats a repetir les mentides ells mateixos,
perden d'una vegada per totes el sentit de la probitat.
Assentir a mentides òbvies és... d'alguna manera esdevenir malvat un mateix.
Així, la capacitat d'un per resistir qualsevol cosa queda erosionada, i fins i tot destruïda.
Una societat de mentiders emasculats és fàcil de controlar.
Crec que si examines la correcció política,
té el mateix efecte i està pensat".
El feminisme formava part de l'estratègia evolutiva del grup jueu
que va sorgir del think tank conegut com l'Escola de Frankfurt.
El seu objectiu era provocar ressentiments, divisió i debilitar les relacions
entre homes i dones a la societat gentil.
Destruir l'institut del matrimoni i la necessitat de la família,
les dones es convertirien en unitats de treball.
El feminisme és la idea que les dones són lliures quan serveixen els seus empresaris,
sinó esclaus quan ajuden els seus marits.
Mitjançant la promoció de l'avortament i el feminisme radical,
els sexes es tornarien l'un contra l'altre i, en conseqüència,
reduir la seva demografia evitant el part.
La propaganda feminista rentaria el cervell a les dones blanques
que el matrimoni constitueix per a ells esclavitud i que
La llibertat de les dones no es pot guanyar sense l'abolició del matrimoni
i les relacions tradicionals.
Els intel·lectuals jueus, els activistes jueus han estat molt implicats
en el feminisme, per exemple.
Hi ha hagut una tendència a veure el mascle blanc com algú,
quelcom que s'ha de rebaixar a la societat,
però perquè no hi ha dubte (?) que l'any 1950
que els homes blancs van dirigir l'espectacle a Amèrica.
Feminisme, ja ho sabeu, les dones estaven contentes de quedar-se a casa i tenir fills.
Ara s'anima a les dones a marxar i a fer carrera
i tenen molt pocs fills.
Per tant, la meva opinió és que seria molt millor,
Crec que moltes més dones serien més feliços sent esposes i mares,
del que s'introduirien en el món laboral,
on havien de ser competitius,
haver de posar, pràcticament, la família en un segon pla.
El sexisme va ser l'epítet encunyat
per la jueva feminista que promou l'avortament Margaret Feldman.
Aquest epítet s'utilitzaria per atacar qualsevol persona que mantingui l'ordre natural
i els rols mútuament complementaris dels sexes a la societat.
El feminisme no té absolutament res a veure amb la protecció de les dones.
És un programa cultural marxista per degradar i sotmetre els homes blancs,
i, per descomptat, també dones blanques.
Bé, una de les coses que em va dir va ser això
ell (?) a casa una nit i parlem totalment
i es posa a riure i diu:
Aaron, de què creus que va tractar l'alliberament de les dones?
(?) I vaig dir que en aquell moment en tinc un pensament força convencional,
Vaig dir: "Les dones tenen dret a treballar, a rebre el mateix sou que els homes,
de la mateixa manera que van guanyar el dret a vot".
I es va posar a riure i va dir: "Ets un idiota".
I vaig dir "Per què sóc un idiota?"
Va dir: "Deixa'm dir-te de què va ser.
Nosaltres, els Rockefeller, ho vam finançar.
Hem finançat la biblioteca de dones, saps?
I nosaltres som els que hem anat per tots els diaris
i televisió, The Rockefeller Foundation".
Diu: "I vols saber per què? Hi havia dues raons principals".
I una de les raons va ser: "No podríem gravar la meitat de la població, abans de la libació femenina".
I la segona raó va ser: "Ara fem que els nens a l'escola a una edat primerenca.
Podem adoctrinar els nens a pensar.
(?) Trenca la família. Els nens comencen a veure l'estat com la família,
com a escola, com els funcionaris, com la seva família, no com els pares que els ensenyen.
I, per tant, aquestes són les dues raons principals de la libació femenina.
Cosa que pensava fins aquell moment era una cosa noble, ja ho saps.
Quan vaig veure les seves intencions darrere, d'on venien,
quan el van crear, el pensament,
Vaig veure el mal darrere del que pensava que era una noble empresa.
La feminista radical jueva Robin Morgan va afirmar que:
"Crec que "odiar als homes" és un acte polític honorable i viable,
que els oprimits tenen dret a l'odi de classe
contra una classe que els oprimeix.
No podem destruir les desigualtats entre homes i dones
fins que destruïm el matrimoni".
Linda Gordon, feminista i historiadora jueva, explica que:
"La família nuclear s'ha de destruir...
Sigui quin sigui el seu significat final,
la ruptura de les famílies ara és un procés objectivament revolucionari”.
Per fer-ho, la feminista jueva Andrea Dworkin va declarar que:
"...haurà de destruir l'estructura de la cultura tal com la coneixem,
el seu art, les seves esglésies, les seves lleis;
les seves famílies nuclears basades en el dret del pare i els estats-nació".
Ella continua: "Vull veure un home colpejat fins a una polpa sagnant
amb un taló alt a la boca, com una poma a la boca d'un porc".
La feminista jueva, Susan Sontag, diu que:
"La raça blanca és el càncer de la història humana".
La lluita pel matrimoni homosexual implica generalment
mentir sobre el que farem amb el matrimoni, quan hi arribem, ja ho saps,
perquè vam mentir que la institució del matrimoni no canviarà
i això és mentida.
La institució del matrimoni canviarà i hauria de canviar,
i de nou, crec que no hauria d'existir.
La hiperinflació d'Alemanya va atreure la comunitat internacional a Berlín
i era coneguda com la fosa moral d'Europa
on es podia tenir qualsevol activitat sexual depravada.
Els jueus marxistes culturals havien introduït
la decadència i la immoralitat a la cultura, el cinema, l'art i el teatre alemanys.
Per això la gent estava tan disposada, és la Babilònia dels anys 20.
Coses que s'han considerat immorals, amorals
es va tornar irrellevant i qualsevol cosa va anar.
La prostitució es va legalitzar el 1927.
Els equips de mare i filla van oferir els seus serveis
al mateix client simultàniament.
Hi havia no menys de 17 tipus de prostitutes diferents en aquesta ciutat de prostíbuls.
Hi havia clubs on a les lesbianes els agradava assotar els escolars
i hi trobaria oficials militars asseguts amb nens asseguts a la falda.
Així que gran part va ser actuació teatral,
però hi havia força gent que també s'hi va lliurar.
La primera obra de teatre de propaganda homosexual i transexual
es van fer a Berlín als anys 20.
Les primeres obres de teatre d'adulteri van ser realitzades per autors jueus.
(?) es va adonar que es convertiria en clubs de striptease escandalosos.
Els soterranis dels restaurants
serien habitacions homosexuals o lesbianes (?) i clubs sexuals.
Quan tens a l'atur, també tens un augment de les treballadores sexuals,
però no només els berlinesos.
Eren desenes i potser centenars de milers de nois i noies joves,
que venien a Berlín per participar en aquest tràfic sexual amb divises fortes. Mel Gordon - Autor - Voluptuous Panic: The Erotic World of Weimar Berlin
Era una ciutat plena de vida lesbiana.
Hi havia la idea que a tot arreu anaves
no calia amagar el que eres.
La pedofília es va normalitzar,
les noies menors d'edat van aconseguir guanyar-se la vida
a Berlín com a prostitutes.
Les nenes estaven disponibles gratuïtament i es podien demanar per telèfon
i lliurat com àpats per emportar als clients.
Tots els intel·lectuals, la majoria d'esquerres, tota la dreta política,
que bàsicament venia de Munic, no va tenir cap paper al principi.
Tot el poble estava en mans d'idees d'esquerres.
El doctor Manfred Reifer, un conegut líder dels jueus de Bucovina, va dir:
"Mentre grans sectors de la nació alemanya estaven lluitant
per a la preservació de la seva raça, els jueus
va omplir els carrers d'Alemanya amb les nostres vociferacions.
Vam subministrar a la premsa articles sobre el tema del seu Nadal i Setmana Santa
i va administrar les seves creences religioses de la manera que vam considerar adequada.
Vam ridiculitzar els ideals més alts de la nació alemanya
i va profanar els assumptes que considera sagrats".
Editorials de propietat jueva com Benjamin Hars(?), Leon Hirsch
i Jacob Stalin(?) Company distribuïen llibres
que va soscavar obertament els valors tradicionals occidentals.
Els jueus també van impulsar una campanya intensiva per l'avortament gratuït
com el Dr. Max Haddon (?), el Dr. Lothar Wolf, Martha Ruben-Wolf,
Alphonse Goldschmidt va escriure nombrosos articles
fomentant l'avortament i el control de la natalitat per als alemanys
per reduir encara més la seva natalitat.
Al capdavant dels negocis de cinema i teatre eren jueus, com ara
Josef von Sternberg, Bertolt Brecht, Erich Palmer i una sèrie d'altres jueus.
La investigació sobre la sexualitat va ser dirigida per sexòlegs jueus
Iwan Bloch i Magnus Hirschfeld.
La comunitat transgènere va fomentar les operacions sexuals primitives,
perquè els homes i les dones ja no se sentien còmodes en els seus rols naturals.
Amb prostitució, drogues, pedofília, homosexualitat, adulteri,
el sadisme, el masoquisme, l'art decadent i fins i tot la bestilitat rampant,
Alemanya era un lloc insegur per a la família alemanya tradicional.
Els alemanys conservadors miraven Berlín amb menyspreu,
destruint el que quedava de l'esperit nacional.
Les bandes criminals vivien de la prostitució, el narcotràfic,
jocs d'atzar il·legals, pornografia, robatoris i robatoris.
La policia estava mal pagada, corrupta i se sentia totalment impotent,
a causa de les limitacions constitucionals de l'autoritat policial.
Maurice Samuel va ser un novel·lista jueu i sionista nascut a romanès.
traductor i conferenciant.
El 1924, va declarar explícitament al seu propi llibre "You Gentlies" que:
"Nosaltres, els jueus, som els destructors i seguirem sent els destructors per sempre.
Res del que puguis fer satisfà les nostres necessitats i demandes.
Destruirem per sempre perquè volem un món propi".
El jueu Dr. Kurt Munzer va escriure a la seva novel·la "Der weg nach Zion", El camí a Sion:
"Hem corromput la sang de totes les races d'Europa...
potser els hem infectat.
Avui, tot està jueu. El nostre pensament està en tot el que viu,
el nostre esperit governa el món. Som els mestres,
perquè tot allò que avui té poder és fill del nostre esperit.
Un ens pot odiar, un pot allunyar-nos.
Els nostres enemics poden triomfar sobre la nostra debilitat física.
Però ja no ens hem de desfer.
Hem devorat els pobles, hem conquerit les races,
els van contaminar, els van trencar les forces,
ho va fer tot podrit, mandrós i corrupte amb la nostra cultura vella.
El nostre esperit ja no es pot exterminar".
El rabí Harry Waton va dir:
"L'ànima comunista és l'ànima del judaisme...
Quan mirem més a fons la naturalesa del comunisme,
veiem que essencialment no és res més que el judaisme.
Com que els jueus són el poble més alt i culte de la terra,
els jueus tenen dret a subordinar-se a ells mateixos la resta de la humanitat
i ser els amos de tota la terra...
Els jueus es convertiran en amos de tota la terra
i es subordinaran a ells mateixos totes les nacions...
El judaisme és comunisme, internacionalisme, la fraternitat universal de l'home,
l'emancipació de la classe obrera i de la societat humana.
És amb aquestes armes espirituals que els jueus
conquistarà el món i la raça humana...
Els aris seran destruïts i el marxisme triomfarà".
L'honest poeta jueu de Weimar, Stefan Zweig
ara temia una reacció contra els jueus dient:
"És repugnant com els jueus ho estan prenent tot per asalto.
No hauria de ser la nostra responsabilitat anticipar el justificat
indignació antisemita i cridar el nostre poble a la raó".