RĂZBOIUL RĂU
Au existat multe motive diferite pentru care a avut loc primul război mondial.
Din 1871, Germania a apărut ca o putere
tulburând schema de echilibru a puterii stabilită de mult timp în Europa.
Marile puteri stabilite, Marea Britanie, Franța și Rusia
s-au unit în 1914 pentru a distruge acest nou rival.
La 28 iunie 1914,
Gavrilo Princip, sârb bosniac și student nereușit
l-a asasinat pe arhiducele Franz Ferdinand,
succesor la tronul Austro-Ungar.
Austro-Ungaria a semnat un pact defensiv cu Germania,
pe care Germania în 1909 a reconfirmat-o declarând că
Germania era obligată să stea alături de Austro-Ungaria,
chiar dacă ar fi început un război.
Austria a declarat război Serbiei, care a început Primul Război Mondial.
Pe tot parcursul războiului,
Germania dorea pacea și nu avea nimic de câștigat în conflict.
Chiar dacă Germania era pe cale să câștige războiul din decembrie 1916,
Kaiserul Wilhelm s-a oferit să negocieze pacea cu puterile Antantei.
Până în decembrie 1916, Germania avea un avantaj clar.
Franța suferise pierderi oribile.
Rusia s-a confruntat cu revoltele bolșevice interne
și un haos revoluționar și a trebuit să-și retragă trupele.
Marea Britanie se afla sub blocada submarinelor
și nici un centimetru din Germania nu fusese ocupat.
Germania a oferit încă termeni generoși de pace.
Kaiserul Wilhelm era gata să anuleze războiul
și revenim la cum erau lucrurile înainte.
Atunci evreii sionişti Chaim Weizmann şi Nahum Sokolow
a abordat britanicii cu o afacere murdară.
S-au oferit să-și folosească influența globală
pentru a aduce SUA în război de partea Marii Britanii,
subminând și distrugând Germania din interior.
În schimbul intrării în SUA,
britanicii ar fura Palestina din Turcia otomană,
care era aliatul Germaniei și apoi să le permită evreilor să se stabilească acolo.
Acordul a fost numit Declarația Balfour
și a fost livrat baronului Walter Rotschild.
Evreii din Londra i-au trimis apoi mesaje lui Louis Brandeis,
unul dintre membrii evrei ai Curții Supreme,
instruindu-l să preseze președintele Wilson să se alăture războiului.
Alți brokeri de putere sioniste, cum ar fi Bernard Baruch,
Paul Warburg și Jacob Schiff au făcut presiuni, de asemenea, pe America să se alăture.
Guvernul britanic a fost de acord
că vor sprijini o patrie evreiască în Palestina
în schimbul puternicului lobby evreiesc din America
făcând SUA să se alăture Aliaților.
Avioanele britanice au aruncat pliante peste Germania tipărite în idiș,
pliantele Balfour pentru a câștiga sprijinul evreilor în Germania,
promițându-le evreilor o patrie în Palestina după ce au câștigat războiul.
Și iată-o, Declarația Balfour.
Ce simți când îl vezi aici?
Simt sincer că este unul dintre cele mai extraordinare momente
în istoria poporului evreu.
(?) A fost nevoie de 3000 de ani pentru a ajunge la asta.
Și apoi, spuneți, cum s-a întâmplat acest miracol?
Este cea mai incredibilă piesă de oportunism.
Adică, dacă crezi că ai avut un viitor om de știință sărac,
Chaim Weizmann, care ajunge cumva în Anglia,
întâlnește câțiva oameni (?) familia mea,
îi seduce, are atât de mare farmec și convingere,
ajunge la Balfour și...
el îl convinge incredibil pe Balfour,
și Lordul George Prim-ministrul,
și majoritatea miniștrilor,
că această idee a căminului naţional pentru evrei
ar trebui lăsat să aibă loc.
După încheierea înțelegerii, mass-media deținută de evrei
a dezlănțuit imediat o tonă de propagandă antigermană
înfăţişându-i pe germani ca nişte huni barbari.
Acest lucru a fost făcut pentru a obține sprijinul public pentru intervenția americană în război,
în timp ce sioniştii şi marxiştii evrei din Germania
a început să destabilizeze Germania din interior
prin mai multe greve în cadrul fabricilor din industria de arme,
care a slăbit efortul de război german.
Dacă America nu ar fi fost păcălită în război,
ar fi fost oprit chiar acolo și atunci
și milioane de vieți europene ar fi fost salvate.
Intrarea americană în război a fost apoi realizată conform promisiunii.
Lordul Balfour îi asigura pe sionişti că Marea Britanie
își va îndeplini finalul acordului după încheierea războiului,
furtul și răsturnarea Palestinei de la turcii otomani.
Înainte ca mai mult sânge european să fie vărsat pe pământ european,
atât Germania, cât și Austro-Ungaria au cerut din nou o rezoluție pașnică.
Wilson a fost nevoit să admită că Germania și Austro-Ungaria
a exprimat într-adevăr propuneri generale de pace,
dar le-a respins pe toți cu dezinvoltură.
Mințind cât de frumoasă avea să fie pacea postbelică,
Wilson a reușit să păcălească atât de mulți germani obosiți de război
într-o capitulare necondiţionată şi dezarmare
în noiembrie a aceluiași an, 1918.
Comuniștii și sioniștii din Germania și-au înjunghiat compatrioții în spate.
Liderii sindicali marxişti au ordonat greve în fabrici,
care a lipsit trupele germane de proviziile lor vitale.
Moralul german și producția industrială au scăzut rapid.
Germania a depus armele și și-a dorit o pace de onoare.
După război, trădarea perfidă din 1918 a devenit cunoscută ca
„junghiul în spate”.
Germania a fost pur și simplu trădată din interior de sionişti și comuniști,
și, în consecință, toți erau legați împreună ca dușmani,
pentru că doreau să vadă Germania eșuând.
În Israel astăzi, Ziua Balfour, 2 noiembrie, este sărbătorită pe scară largă.
Arabii palestinieni o observă ca pe o zi de durere.
TRATATUL DE LA VERSAILLES
În ianuarie 1919, învingătorii s-au întâlnit la Conferința de pace de la Paris
pentru a zdrobi financiar Germania
și determină noile granițe ale națiunii învinse.
Germania nici măcar nu a fost invitată
și nu ar avea niciun cuvânt de spus în deciziile finale,
pe măsură ce globaliştii făceau Germania în bucăţi.
Conferința a creat, de asemenea, baza unui viitor guvern mondial,
Liga Natiunilor.
Delegația sionistă care a fost prezentă,
care au adus America în război,
s-a asigurat de asemenea că fostele teritorii arabe ale Imperiului Otoman
au fost separați de stăpânirea turcă și împărțiți și ei în state mici,
pentru ca Palestina să devină un protectorat britanic.
Evreii au pretins apoi o bucată de Palestina
garantat de Liga Natiunilor,
exact cum prezisese Herzl în 1887.
În afara Conferinței de Pace de la Paris,
a venit brutalul și faimosul Tratat de la Versailles, la 20 iunie 1919,
și Tratatul de la San Germain, la 20 septembrie a aceluiași an.
Chiar și istoricii liberali recunosc astăzi răul tratatului.
O Germania care nu dorea niciun război, care încercase să evite războiul
și care s-a oferit să facă pace în numeroase ocazii
de-a lungul întregului război, a fost acum total dezarmat.
Germania a fost nevoită să plătească despăgubiri masive de război
sub formă de bani și resurse naturale.
Plățile zdrobitoare ale datoriilor, 100 de miliarde de mărci,
egal cu un trilion de dolari în moneda modernă,
a devastat economia germană
și a provocat în curând un colaps monetar hiperinflaționist.
Suma totală a despăgubirilor de război cerute Germaniei
au fost de aproximativ 226 de miliarde de mărci.
Scopul era să spargă financiar Germania.
John Maynard Keynes a prezis că aceste reparații dure
ar duce la prăbușirea financiară a Germaniei.
Forțele armate ale Germaniei au fost limitate la 100.000 de oameni
destinat exclusiv sarcinilor de poliție în țară
iar recrutarea a fost interzisă.
Toate coloniile Germaniei i-au fost luate.
Același lucru s-a întâmplat cu o serie de zone germane din Europa.
În total, Germania a fost nevoită să renunțe la 13% din terenurile sale.
Câteva milioane de germani au ajuns blocați în afara Imperiului German
iar milioane de oameni au fost expulzați cu forța din casele lor.
Germania a pierdut, de asemenea, o mare parte din industria lor
când activele cheie de minereu de fier și cărbune au dispărut.
Renania germană industrială va fi ocupată de trupele franceze timp de 15 ani.
Tratatul de la Versailles a fost un tratat de pace devastator pentru Germania,
dar acordul a avut și consecințe economice grave,
nu numai pentru Germania, ci și pentru Europa și lume,
întrucât Germania era o cărămidă atât de importantă în economia mondială.
Tratatul conținea 440 de clauze.
414 dintre ele au fost dedicate în mod special pedepsirii Germaniei
pentru un război de care naţiunea era total nevinovată.
În Times, 1919, Winston Churchill a exprimat scopul final al tratatului.
„Dacă Germania ar face din nou afaceri în următorii 50 de ani,
am condus acest război (primul război mondial) în zadar.” - Winston Churchill
REPUBLICA WEIMAR
Încercuirea și blocajul foamei fără precedent
a ucis aproape un milion de copii germani, femei, bătrâni
și cel mai fragil din societate.
Aliații aveau acum o singură intenție fixă:
pentru a prelungi puterea de la Versailles pentru a distruge Germania definitiv.
Germania era acum complet dezarmată și fusese avariată din toate părțile,
și nu avea cum să se apere.
În orice moment, vecinii ei ar putea decide să o atace.
Din cauza costurilor enorme de reparații care trebuie plătite în aur,
nu mai exista niciun sprijin pentru Mark.
Acest lucru a dus la inflație, care a șters total toate economiile germane.
Germania 1922-1923 s-a confruntat cu cea mai îngrozitoare hiperinflație
lumea a văzut vreodată și marca germană a devenit fără valoare.
Șomajul, foamea și un viitor fără speranță
a distins poporului german o Republică Weimar.
Ratele de sinucidere au fost ridicate, șomajul a depășit 30%
pe măsură ce germanii disperați s-au sinucis.
Rata natalității era extrem de scăzută.
Anarhia și haosul erau în aer.
Nu era nimic poporul german dezarmat, umilit și flămând
ar putea face în privința asta, deoarece comuniștii au confiscat chiar părți din multe orașe.
În 1929, Rezerva Federală a provocat Marea Depresiune.
Cercetătorul Boris Borisov și articolul său intitulat „The American Famine”
a estimat victimele crizei financiare din SUA la peste 7 milioane de oameni.
Puterile globaliste reușiseră acum să orchestreze încă o foamete
care a ucis milioane de europeni albi ca înainte în Rusia.
Ben Bernanke a spus despre Marea Depresiune:
"Am reusit."
Prin noi, Bernanke, desigur, se referea la liderii evrei
a Sistemului Rezervelor Federale.
Înapoi în Germania, efectele prăbușirii pieței de valori
a fost chiar mai rău decât în ​​orice altă țară,
pe măsură ce economiile de viață ale oamenilor au fost șterse,
deoarece prețurile s-au dublat la fiecare două zile timp de 20 de luni consecutive.
În 1922, inflația scăpa de sub control.
Oamenii erau plătiți dimineața și aveau o valiză plină cu bancnote
(?) și ar trebui să fugă la magazine,
pentru că în timpul dintre a fi plătit Anton Gill – Autor
și momentul în care și-au cumpărat bunurile, mâncarea, A Dance between the Flames: Berlin between the Wars
prețurile ar fi crescut.
Berlinul era într-o stare de haos total, total.
Sute de mii de deposedați care mor de foame pe străzi.
În același timp, ai avut oameni foarte bogați.
Pe de o parte, săracii care mănâncă supă de napi.
Măcelarii vând corbi, veverițe, chiar și șobolani.
Și, pe de altă parte, oameni care și-ar putea permite,
mâncând cele mai somptuoase mese de parcă nu s-ar fi oprit niciodată pentru a se gândi.
Germanii au trebuit să plătească între 2 și 20 de miliarde de mărci pentru o singură marcă poștală.
O pâine a costat 2 miliarde de mărci.
O liră de unt a costat 2 trilioane de mărci.
Clasa de mijloc germană a fost cea mai grav afectată
și a văzut toate economiile și afacerile lor fiind distruse.
Familiile înfometate și copiii cerșeau pe străzi.
Mulți germani s-au referit la banii lor devalorizați ca
„Jude fetzen”, confetti evreiesc,
pentru că în timp ce germanii mureau de foame,
evreii și-au trăit viața de lux de aur în Republică.
Germania a intrat în faliment total la sfârșitul anului 1929.
Statisticianul evreu Alfred Marcos
a estimat venitul mediu al evreilor pentru 1930
ca de trei ori venitul mediu pentru restul populaţiei.
Industriile, ca și în Ruhr, erau toate falimentare
iar muncitorii au fost disponibilizați cu toții în milioanele lor.
În ianuarie 1933, peste 6 milioane de germani erau șomeri.
Deși evreii reprezintă mai puțin de 1% din populația germană,
influența politică a evreilor în Republica Weimar
era enorm disproporționat cu numărul lor în populație.
Au reușit să controleze peste 50% din mass-media și presa,
și 70% din totalul judecătorilor, 57% din comerțul cu metale,
22% din cereale și 39% din comerțul cu textile.
Banca și finanțele germane erau sub controlul total al evreilor.
Au fost deosebit de evidente în sectorul bancar privat din Berlin,
care în 1923 avea 150 de bănci private evreiești,
spre deosebire de doar 11 bănci private neevreiești.
4 din cei 6 membri ai consiliului de control al directorilor Reichstag-ului erau evrei,
printre care Jacob Goldschmidt și Rudolf Havenstein.
Pentru ca oricine să controleze mințile oamenilor,
trebuie să controlezi presa și mass-media.
dominația evreiască asupra presei și a minții publice
a început cu agenția de presă Reuters în 1865.
Înființată de evreul Paul Reuter, născut Israel Beer Josaphat în 1865,
Compania Reuters Telegram
a fost prima organizație importantă de știri din lume.
Aproape toate instituțiile de știri importante din lume astăzi
se abonează la serviciile Reuters,
care operează în peste 200 de orașe din 94 de țări în aproximativ 20 de limbi.
Washington Post era controlat
de președintele sionist al Rezervei Federale Eugene Meyer.
În 1940, Meyer l-a concediat pe editorul pacifist Washington Post
pentru că a refuzat să susțină implicarea SUA în al Doilea Război Mondial.
Postul urma să fie transmis mai târziu fiicei lui Meyer,
regretata Katharine Mayer Grayham.
În 1896, Adolph Ochs a cumpărat New York Times
și a format Compania New York Times.
Familia Ochs Sulzberger, una dintre dinastiile ziarelor din Statele Unite,
este proprietarul New York Times de atunci.
Timp de 117 ani, cea mai influentă sursă de știri din America
a fost în mâinile aceleiași familii.
În 1926, evreul David Sarnoff a format NBC,
prima rețea importantă de difuzare din SUA.
În 1928, omul de afaceri evreu de 27 de ani William S. Paley
a asigurat proprietatea majoritară a CBS Radio Network.
Paley a extins CBS într-o putere națională cu 114 posturi afiliate.
Este foarte important să ne amintim că cele mai puternice patru surse media,
Washington Post, New York Times, NBC și CBS,
erau acum toți sub controlul și proprietatea totală evreiască.
Jewish Daily Bulletin, pe 27 iulie 1935, spunea:
„Există o singură putere care contează cu adevărat. Puterea presiunii politice.
Noi, evreii, suntem cei mai puternici oameni de pe Pământ,
pentru că avem această putere și știm cum să o aplicăm.”
Cele mai mari două ziare germane înainte de 1933 erau, de asemenea, în mâinile evreilor.
Leopold Ullstein, August Scherl și Rudolf Mosse,
acești evrei aveau un monopol virtual asupra presei germane.
Principala lor publicație a fost Berliner Tageblatt.
Editorul acestei lucrări a fost Theodore Wolf, un evreu,
care a avut și un rol important în politică.
Toate editorialele, toate politicile, toate gândurile
și fiecare sferă de influență majoră
căzuse acum sub controlul evreiesc.
Din cele 29 de teatre legitime din Berlin, 23 aveau regizori evrei.
În 1931, din 144 de scenarii de film transformate în filme,
119 au fost scrise de evrei și 77 au fost produse de evrei.
1866: Tentativa nereușită de asasinare a cancelarului german Bismarck.
1874: O a doua tentativă de asasinat nereușită este făcută asupra lui Bismarck.
1878: (mai) Tentativa de asasinat nereușită a Kaiserului german Wilhelm.
1881: Țarul Rusiei este asasinat după ce patru încercări anterioare au eșuat.
1893: Primarul Moscovei este asasinat. 1884: Roșii ucid 8 polițiști în Chicago.
1894: Prim-ministrul Franței este asasinat. 1897: Prim-ministrul Spaniei este asasinat.
1900: Regele Italiei este asasinat. 1901: Președintele american William McKinley este asasinat.
1905: Tentativa nereușită de asasinare a regelui și a reginei consoartă a Spaniei.
1905: Marele Duce al Rusiei este asasinat.
1908: Regele și Prințul Moștenitor al Portugaliei sunt asasinați.
1911: Prim-ministrul Rusiei este asasinat.
1918: Țarul Rusiei și întreaga sa familie sunt uciși.
1919: Roșii bombardează Wall Street din New York; 38 de persoane ucise.
1919: Casa privată a procurorului general al SUA A. Mitchell Palmer este bombardată.
1922: Tentativa de asasinat nereușită asupra președintelui Franței.
1932: Un pachet cu bombă distruge casa judecătorului american Webster Thayer, rănindu-i soția.
1933: Primarul din Chicago este asasinat.
1918-1933: Uniunea Sovietică condusă de foști radicali de stradă: Lenin, Troțki,
Stalin și colab., ucide, torturează și închidează zeci de milioane de oameni nevinovați.
„Revoluția mondială pe care o vom experimenta va fi exclusiv problema noastră și se va odihni
în mâinile noastre. Această revoluție va înăspri dominația evreiască asupra tuturor celorlalți oameni”.
„Când întrebi ce le-au făcut germanii evreilor,
trebuie să întrebi mereu ce le-au făcut evreii germanilor.
În 1918, Lenin și Troțki au înființat o Internațională Comunistă,
cunoscut și sub numele de Komintern, la Moscova, Rusia.
În zilele care au urmat revoluției bolșevice din Rusia,
Troţki a promovat ideea unei revoluţii permanente,
ceea ce însemna că Uniunea Sovietică trebuia să provoace politic alte naţiuni
în întreaga lume pentru a începe propriile revoluții bolșevice.
Comintern-ul a declarat deschis că intenția sa era să lupte
pentru crearea unei republici sovietice internaționale,
adică un guvern comunist mondial.
Partide afiliate Komintern formate în Franța, Italia, China,
Germania, Spania, Belgia, SUA și alte națiuni.
Ideologia comunismului s-a răspândit ca o otravă prin Europa.
Autorul, Ernest Elmhurst, a explicat în 1938 că
„Socialismul, comunismul și bolșevismul, în realitate, sunt doar verigi în plan
a iudaismului care cuprinde lumea, cu scopul său final
de a forța întreaga lume sub dominația evreiască...”
După Revoluția Rusă din 1917,
liderii comuniști evrei revoluționari Karl Liebknecht și Rosa Luxemburg
a condus un grup de comuniști evrei Kurt Eisner, Paul Levi,
Franz Mehring, Wilhelm Pieck, Richard Muller,
Emil Barth, Gustav Landauer, Eugen Levine și Emil Eichhorn
să încerce o revoluție comunistă violentă și sângeroasă și în Germania.
Bandiții iudeo-bolșevici au încercat în zadar
pentru a înșela muncitorii germani pentru a le permite roșiilor să facă ceea ce au făcut în Rusia
și să înrobească întreaga națiune sub stăpânirea comunistă.
Au fost opriți eroic în 1919 de către veteranii din Freikorps german.
Unități paramilitare Freikorps, formate din veterani patrioti
Întors din tranșee, sa mutat pentru a purifica Berlinul de murdăria roșie.
Evreul Bela Kun a instigat o revoluție evreiască
și a preluat conducerea Ungariei în martie 1919.
După luni de Teroare Roșie și masacre ale creștinilor,
ungurii au reuşit să riposteze.
Contraamiralul maghiar, Miklos Horthy,
a format o armată națională pentru a lupta împotriva bolșevicilor.
Cu sprijinul armatei române,
Horthy a reușit să recupereze țara la 1 august 1919.
În Italia, comuniști conduși de evrei au comis crime în masă în Cerana(?),
Modena, Bologna, Teatro (?), Yana (?) și Milano,
dar au fost învinşi de forţele fasciste ale lui Mussolini.
Fascismul a fost o mișcare de salvare a Europei de comunism.
Astăzi, datorită presei noastre globaliste,
aproape toată lumea crede că fascismul a fost ceva oribil.
Fascismul este, în scurt timp, un apărător al națiunii, culturii și poporului ei.
Sub fascism, guvernul joacă un rol cheie în monitorizarea filmului,
teatru, artă, literatură, muzică, educație etc.
pentru a menține un standard moral ridicat,
păstrați lucrurile curate și respectabile,
promovează un sentiment puternic de patriotism și onoare,
și împiedică răspândirea decadenței, care corupă societatea din interior.
Până și Winston Churchill credea că fascismul
„a dovedit antidotul necesar împotriva otravii comunismului”.
El a spus despre Mussolini: „Geniul roman... cel mai mare legiuitor dintre oameni”.
Vorbind la Roma pe 20 ianuarie 1927, Winston Churchill a spus:
Dacă aș fi fost italian, sunt sigur că ar fi trebuit să fiu
din toată inima alături de tine de la început până la sfârșit...
...Italia a demonstrat că există o modalitate de a lupta împotriva forțelor subversive
care poate aduna masele de oameni, conduse corespunzător,
a prețui și a dori să apărăm onoarea și stabilitatea societății civilizate...
...De acum încolo, nicio națiune mare nu va fi lipsită de asigurare
cu un mijloc suprem de protecţie
împotriva creșterii canceroase a bolșevismului”.
12 ani mai târziu, Winston Churchill se va alinia
ţara lui şi poporul cu bolşevism.
Oswald Mosley a fost liderul fascist al Marii Britanii
și a încercat să-și salveze și țara, dar nu a reușit niciodată să obțină suficientă putere.
Corneliu Codreanu spunea: „Fascismul înseamnă, în primul rând,
apărându-ți națiunea împotriva pericolelor care o amenință.
Înseamnă distrugerea acestor pericole
și deschiderea unei căi libere către viață și glorie pentru neamul tău”.
Bolșevicii evrei au încercat apoi să cucerească Spania în 1936,
care a dus la sângerosul război civil spaniol.
Evreii au lansat o orgie de ucidere în masă, viol și distrugere.
Evreul Leiba Lazarevich Feldbin, ofițer al Armatei Roșii sovietice,
a fost șeful securității sovietice în războiul civil spaniol.
Peste 20.000 de biserici din Spania au fost distruse,
Au fost uciși 6832 de preoți spanioli, 3000 de călugări, 300 de călugărițe și 13 episcopi.
Aproximativ 4.000 de mireni au fost uciși și pentru că ajutau sau ascunseră călugărițe sau preoți.
Feldbin a fost unul dintre mințile din spatele masacrelor.
În 1939, devotatul general romano-catolic Francisco Franco
a intensificat și a creat un grup naționalist unit
și a reușit să salveze Spania de la o preluare comunistă.
Franco a avut sprijinul lui Antonio Salazar în Portugalia,
Benito Mussolini în Italia,
și Adolf Hitler în Germania.
Pe 8 februarie 1920, Sir Winston Churchill își exprimă alarma
asupra evoluțiilor lumii într-un interviu publicat în
The Sunday Illustrated Herald (Londra):
„Din zilele lui Adam (Spartacus) Weishaupt, până la cele ale lui Karl Marx
celor ai lui Troţki, Bela Kun, Rosa Luxemburg şi Emma Goldman.
Această conspirație mondială pentru răsturnarea civilizației
și pentru reconstrucția societății pe baza dezvoltării oprite,
de răuvoință invidioasă și egalitate imposibilă, a crescut constant.”
Subversia ideologică și culturală este subtilă, treptată și
subminarea persistentă în interior a valorilor altui grup,
punctele forte și modul de viață cu scopul de a le face vulnerabile.
Aceasta este strategia pe care o foloseau comuniștii
când s-au infiltrat și au preluat societăți din interior,
incepand cu Germania.
Cele patru etape ale subversiei sunt:
Demoralizare, destabilizare, criză și normalizare.
Când sovieticii au folosit expresia subversiune ideologică,
ce vor să spună ei prin asta?
Subversia ideologică este procesul care este legitim, deschis și deschis. Yuri Alexandrovich Bezmenov (alias „Tomas Schuman”)
O poți vedea cu ochii tăi.
Tot ce trebuie să faci, toate mass-media americane trebuie să faci este
să-și deconecteze bananele de la urechi, să deschidă ochii și să-l vadă.
Doar aproximativ 15% din timp, bani și forță de muncă sunt cheltuite pentru spionaj ca atare.
Restul de 85% este un proces lent,
pe care le numim fie subversiune ideologică, fie măsuri active.
„Aktivnye meroprijatija” în limba KGB sau războiul psihologic.
Ceea ce înseamnă în esență este schimbarea percepției asupra realității
de fiecare american în așa măsură încât,
în ciuda abundenței de informații,
nimeni nu este capabil să ajungă la concluzii sensibile
în interesul apărării lor, a familiilor lor,
comunitatea lor și țara lor.
Este un proces grozav de spălare a creierului,
care merge foarte lent și este împărțit în patru etape de bază.
Prima este demoralizarea.
Este nevoie de 15 până la 20 de ani pentru a demoraliza o națiune.
De ce atâţia ani? Pentru că acesta este numărul minim de ani,
ceea ce presupune educarea unei generaţii de elevi
în țara inamicului tău expusă ideologiei inamicului.
Cu alte cuvinte, ideologia marxismului leninismului
este pompat în capete moi
de cel puţin trei generaţii de studenţi americani
fără a fi contestat sau contrabalansat
prin valorile de bază ale americanismului, patriot american.
Procesul de demoralizare din Statele Unite practic este deja finalizat.
În ultimii 25 de ani...
De fapt, este peste împlinit, pentru că demoralizarea ajunge acum în astfel de zone
unde mai înainte nici tovarășul Andropov și toți experții săi
chiar ar visa la un astfel de succes extraordinar.
Cea mai mare parte este făcută de americani către americani
datorită lipsei de standarde morale.
După cum am menționat anterior, expunerea la informații adevărate nu mai contează.
O persoană care a fost demoralizată nu este în măsură să evalueze informații adevărate.
Faptele nu-i spun nimic.
Chiar dacă-l plic cu informații, cu dovezi autentice,
cu acte, cu poze,
chiar dacă îl duc cu forța în Uniunea Sovietică
și arată-i un lagăr de concentrare,
va refuza să creadă până nu va primi
o lovitură în fundul său gras.
Când o cizmă militară îi va prăbuși, atunci el va înțelege, dar nu înainte.
Asta e tragicul situației demoralizării.
Deci, următoarea etapă este destabilizarea.
De data aceasta, subvertorului nu-i pasă de ideile tale
și tiparele de consum, indiferent dacă mănânci junk food
si ingrasa si flasca, nu mai conteaza.
De data asta... și durează doar de la 2 la 5 ani pentru a destabiliza națiunea,
ceea ce contează este esențialul: economia, relațiile externe, sistemele de apărare.
Și puteți vedea destul de clar că în unele zone,
domenii sensibile precum apărarea și economia,
influenţa ideilor marxiste leniniste
în Statele Unite este absolut fantastic.
Nu mi-a venit să cred, acum 14 ani,
când am aterizat în această parte a lumii, procesul va merge atât de repede.
Următoarea etapă, desigur, este criza.
Poate dura până la 6 săptămâni pentru a aduce o țară în pragul crizei.
O poți vedea chiar și în America Centrală acum.
Și după criză, cu o schimbare violentă a structurii puterii și a economiei
ai așa-numita perioadă de normalizare. Poate dura la infinit.
Asta se va întâmpla în Statele Unite,
dacă permiteți tuturor ticăloșilor să aducă țara în criză,
să promită oamenilor tot felul de bunătăți și paradisul de pe pământ.
Pentru a vă destabiliza economia,
pentru a elimina principiul concurenței pe piață liberă
și să pună un guvern Big Brother la Washington DC,
care va promite multe lucruri.
Nu contează dacă promisiunile sunt îndeplinite sau nu.
Stângii voștri din Statele Unite, toți acești profesori,
și toți acești frumoși apărători ai drepturilor civile,
ele sunt instrumentale în procesul de subversiune.
Doar pentru a destabiliza națiunea.
Când munca lor este finalizată, nu mai sunt necesare.
Ei știu prea multe.
Unii dintre ei, când sunt dezamăgiți,
când văd că marxist-leninistul a ajuns la putere,
evident că se jignesc, cred că vor veni la putere.
Asta nu se va întâmpla niciodată, desigur.
Vor fi aliniați de perete și împușcați.
Spre sfârșitul anului 1922, Internaționala Comunistă, Komintern,
au început să se gândească la modul în care vor reuși să preia Europa
în cel mai eficient mod.
La inițiativa lui Lenin a fost organizată o întâlnire
la Institutul Marx Engels din Moscova.
Scopul întâlnirii a fost de a începe Revoluția Culturală Marx.
Printre cei prezenți la întâlnire s-a numărat și Gyorgy Lukacs,
un aristocrat evreu maghiar și fiu de bancher.
În vara anului 1924, Lukacs s-a mutat în Germania.
Aici a ținut prima întâlnire
a unui grup de intelectuali de orientare comunistă.
Această adunare urma să conducă înființarea Școlii de la Frankfurt.
Institutul fusese înființat și finanțat oficial
de milionarul evreu Felix Weil.
Acest institut a fost numit Institutul de Cercetări Sociale.
Mai târziu, va fi cunoscută drept Școala din Frankfurt.
Acești noi marxişti sub conducerea lui Max Horkheimer
credea că europenii erau prea atașați de tradiție,
rasă, națiune, familie și credință, pentru a putea accepta comunismul.
Antonio Gramsci, în timp ce era în închisoare, a descris că marxismul și comunismul
nu putea înflori decât după un lung marş prin instituţiile culturale.
Abia atunci, după ce au corupt toate valorile occidentale
și ne-a făcut viața imposibilă,
ar putea impune dictatura proletariatului.
Așa au făcut și socialiștii Fabian pentru a slăbi țările
și implementând încet comunismul internațional.
Mantra ar fi acum schimbarea și distrugerea culturii occidentale
înainte ca comunismul să fie acceptat.
Gyorgy Lukacs credea că, pentru a apărea o nouă cultură comunistă,
cultura europeană existentă trebuia distrusă.
Nu există altă modalitate de a obține controlul asupra unei societăți cu valori morale puternice
decât să slăbească acele valori.
El a spus: „Am văzut distrugerea revoluționară a societății
ca singura solutie la contradictiile culturale ale epocii...
O astfel de răsturnare globală a valorilor nu poate avea loc
fără anihilarea vechilor valori
și crearea altora noi de către revoluționari”.
Willi Munzenberg a spus:
„Trebuie să organizăm intelectualii și să-i folosim
PENTRU A FACE CIVILIZAȚIA VESTECĂ PUTEREA.
Abia atunci, după ce au
ȘI-A CORUPUT TOATE VALORILE ȘI A FACUT VIAȚA IMPOSIBILĂ,
putem impune dictatura proletariatului”.
Din aceasta a apărut marxismul cultural, ideologia subversivă,
ceea ce însemna că genul, orientarea sexuală, familia, rasa,
cultură sau religie, fiecare aspect al identității unei persoane albe
urma să fie pus la îndoială. Fiecare normă sau standard dintr-o societate
contestat și în mod ideal modificat și demolat,
pentru a beneficia de grupuri presupuse oprimate
în loc de europeni.
Se presupune că aceasta ar crea o societate în care evreii
nu ar fi văzută ca o clasă distinctivă din afara,
unde s-ar putea simți mai în siguranță pentru a urca în cele mai înalte poziții din societate
fără a întâmpina multă opoziție din partea europenilor.
Întregul scop al marxismului cultural
a fost să delegitimizeze și să alunge interesele etnice europene
și înlocuiți-le cu minorități.
Când am început să scriu despre mișcările intelectuale evreiești,
Mi-am dat seama că nu pot să numar evreii.
Ceea ce trebuia să arăt este că ai avut un nucleu coeziv de evrei
care se întăreau reciproc,
că au fost coloana vertebrală a acestei mișcări.
Și a trebuit să arăt că acești oameni s-au identificat ca evrei,
și a trebuit să arăt că ei văd ceea ce fac
ca promovarea unor scopuri specifice evreieşti.
De exemplu, unul dintre cele mai comune a fost
erau îngrijoraţi de antisemitism.
O parte din scrisul meu în cartea mea „Cultura criticii”
trebuia să arate că evreii,
care au fost centrul mișcărilor intelectuale evreiești,
erau foarte îngrijorați de probleme precum antisemitismul,
că încercau să dezvolte teorii
în care antisemitismul era o patologie,
în care antisemitismul nu avea nicio bază intelectuală,
în care era doar moral dincolo de pal.
Lucrul important a fost să arătăm că identificarea evreiască era importantă
în promovarea unei cauze evreieşti specifice.
Acum, asta nu înseamnă că acesta a fost un scop pe care îl au toți evreii.
Nu spunem că toți evreii sunt ceva, de fapt.
De exemplu, psihanaliza are scopuri specifice.
Erau îngrijorați de antisemitism,
dar asta nu înseamnă că majoritatea evreilor
chiar credea în psihanaliza sau orice altceva.
Vorbim despre un grup coeziv de oameni.
Este foarte ușor să arăți că intelectualii de la Școala de la Frankfurt
Max Horkheimer, Adorno și acești alți oameni importanți ai Școlii din Frankfurt
avea identități evreiești puternice.
Franz Boas, celebrul antropolog, identitate evreiască foarte puternică.
O preocupare foarte profundă cu probleme specifice evreiești, cum ar fi antisemitismul
și că și-au văzut eforturile intelectuale particulare
ca promovarea unor scopuri specifice evreieşti.
Nu este nimic greșit în a-ți avansa propriile obiective, asta facem cu toții.
Singurul lucru este că acele obiective
de multe ori intră în conflict cu cele ale altor persoane și, în esență,
(?) de exemplu, Școala din Frankfurt dezvoltase o ideologie
în care orice identificare de grup
pe care un non-evreu o avea a fost considerată o patologie,
astfel încât dacă cineva ca mine s-a identificat drept persoană albă
și am crezut că am un interes ca persoană albă,
Ei bine, asta a fost privit ca o tulburare psihiatrică.
Nu a existat niciodată vreo mențiune despre evrei cu un foarte puternic
simțul identității evreiești și al intereselor evreiești,
că e ceva în neregulă cu ei.
A fost o ideologie care a încadrat,
(?) asta chiar incadrat ??? comportamentele neevreilor ca fiind patologice.
Chiar și viața de familie pe care ne-evreii au legături de familie puternice și așa mai departe,
e ceva în neregulă cu ei.
Familiile lor erau autoritare și făceau toate chestii psihanalitice
să încerc să demonstrez așa ceva, dar a fost doar, știi,
știință alcătuită și nici o bază științifică deloc.
După Marx, a existat un grup de marxişti care au decis cu înţelepciune G. Edward Griffin, Autor
că ai putea aduce această societate colectivistă la o națiune Creatura de pe Insula Jekyll
şi prin cultură, prin introducerea unor valori şi concepte
care ar distruge familia.
De exemplu, dacă ai putea cumva să spargi unitatea familială
astfel încât să nu mai fie autosusținut și să nu mai fie apreciat într-o societate,
atunci asta ar lăsa membri individuali
care înainte putea apela la familie pentru sprijin în momente de nevoie,
acum aveau să fie eliberați, distrugând familia
ar fi fără un loc unde să meargă la nevoie,
așa că acum trebuie să apeleze la guvern.
Deși marxismul cultural ar fi acest tip de activitate
în orice societate care descompune cultura în așa fel, femeile „oprimate” femeile „eliberate”
astfel încât oamenii să apeleze instinctiv la guvernare ca alternativă
pentru sprijinul pe care altfel l-ar avea.
Acest lucru se face prin artă și prin muzică,
este prin literatură, este prin filme și așa ceva.
Implantarea anumitor idei și concepte,
care le fac foarte coapte pentru filosofia colectivismului
și îi face foarte copți pentru a se îndrepta către guvern
ca marele tată, marele rezolvator al tuturor problemelor.
Colectivismul presupune că dacă ceva este suficient de important
atunci statul ar trebui să intervină
și asigură-te că toată lumea se conformează, fie că vrea sau nu.
Scopul unei societăți socialiste
este să faci patru lucruri despre care vorbește Marx.
1 - Distrugerea familiei; 2 - distrugerea proprietății; SCOPURI ALE MARXISMULUI
3 - distrugerea religiei; și 4 - distrugerea națiunii.
Și cu ce ajungi este gulagul
unde întreaga țară devine Uniunea Sovietică.
Aproape fiecare film pe care Hollywood-ul îl scoate astăzi
trebuie să ilustreze personaje cu cel puțin unul dintre următoarele atribute:
1 - protagonistul și/sau antagonistul sunt divorțați. CERINȚE DE FILM
2 - femela este portretizată ca dominantă, controlantă, violentă și/sau one-up față de bărbați.
3 - masculul este portretizat ca distant, feminin, excesiv de sensibil si/sau inselat.
4 - undeva în familie cel puțin unul dintre membrii ei imediati
trebuie să fie lesbiană, gay, bisexuală sau femeie liber.
Adesea, atributele sunt amestecate în diferite proporții
și chiar amestecat cu un strop de schizofrenie
pe măsură ce bărbații și femeile își schimbă rolurile.
Una dintre marile teme ale filmelor din ultimii ani a fost aceea
albii au aproape tendința de a dispărea din pozițiile de eroi,
fiind un fel, știi, idealizat sau ceva de genul ăsta.
(?) În locul în care aveți oameni ca distribuția lui Morgan Freeman este foarte responsabilă,
figura morală, divină și așa mai departe,
sau aveți figuri de acțiune precum Will Smith și Wesley Snipes și așa mai departe,
deci ai o groază de deplasare de albi ca
imagini media din ultimele decenii.
Și în timp ce albii sunt adesea criminali,
ai adesea oameni cu părul blond și ochi albaștri care joacă roluri criminale,
jucând oameni necinstiți sau slabi sau supuși.
Iar personajele negre fiind foarte puternice, foarte înțelepte,
vezi adesea, desigur, tehnicieni de calcul negri, oameni de știință de culoare,
profesori și profesori de culoare care sunt foarte înțelepți și înțeleg totul.
Albii sunt înfățișați ca proști, adesea iresponsabili,
de multe ori ca având nevoie de sfatul oamenilor de culoare sau al altor minorități.
Este într-adevăr deplasarea vizuală a albilor
din centrul scenei până la periferie
și cred că asta pregătește oamenii albi
pentru deplasarea lor în cultura în ansamblu.
Goran Rosenberg, autor și jurnalist evreu suedez, explică impulsul
în spatele impulsului pentru distrugerea țărilor albe prin intermediul marxismului cultural:
„Din punct de vedere istoric, evreii au prosperat întotdeauna în națiuni și imperii
cu medii multiculturale, pluraliste și tolerante,
în timp ce s-au descurcat prost în societățile puternice, etnice sau naționaliste.
Evreii europeni au fost întotdeauna străinul emblematic sau „celălalt”.
Prin urmare, prin definiție,
o societate în care străinul este binevenit este bună pentru evrei.
Viitorul evreilor europene depinde de capacitatea noastră
pentru a forma o societate multiculturală, pluralistă și diversă”.
Site-ul web smashculturalmarxism.com
explică extrem de bine fenomenul marxismului cultural.
Marxismul cultural sau bolșevismul cultural, cultura generică,
caută să distrugă tot ce este bun despre societate, ceea ce o ține unită,
ce îl ajută să avanseze, ce promovează inteligența și frumusețea.
Ea caută să degenereze societatea și să o ducă într-o formă inferioară
unde oamenii sunt mai puțin inteligenți și mai animale.
Se bazează pe minciuna marxistă
că tot ce este bun despre societate este totul o formă de opresiune.
De fiecare dată când cineva promovează marxismul cultural,
ei folosesc aceeași linie, susținând că este vorba despre eliberarea oamenilor de opresiune.
Toate aceste teme culturale marxiste comune sunt promovate
prin aceeași minciună că se fac în numele libertății:
liberalism, perversiune sexuală, artă degenerată, muzică degenerată,
imigrația în masă, anti-intelligence și promovarea oamenilor care se comportă ca niște animale,
versiuni corupte ale feminismului, multiculturalismului,
asuprirea oamenilor de origine europeană și distrugerea naționalismului,
și distrugerea religiei non-evreiești.
Marxismul cultural este în mare măsură o sinteză a lui Marx și Freud.
Este marxismul așa cum este aplicat în sfera culturală
și analiza în controlul presei, artei, teatrului, filmului
și alte instituții culturale din societate,
adesea cu accent pe clasă, gen și rasă.
Ca formă de analiză politică,
marxismul cultural a căpătat putere în anii 1920
și a fost modelul folosit de un grup de intelectuali din Germania
cunoscută sub numele de școala din Frankfurt,
iar mai târziu de un alt grup de intelectuali
la Centrul de Studii Culturale Contemporane din Birmingham, Anglia.
Domeniile studiilor culturale și teoriei critice
sunt înrădăcinate și influențate de opera marxismului cultural.
Marxismul cultural este formulat ca o modalitate de a submina națiunile europene
și civilizația folosind alte metode decât acțiunea politică directă.
Theodor Adorno a fost și un membru original al Școlii din Frankfurt.
Cu ajutorul Comitetului Evreiesc American,
a scris o carte intitulată „Personalitatea autoritară”.
Scopul cărții a fost de a face să sune fiecare afiliere de grup
de parcă ar fi un semn de tulburare psihică.
Patriotism, religie, loialitate familială și rasă
erau semne ale unei personalități autoritare periculoase și defectuoase.
Teoria critică a școlii a predicat asta
personalitatea autoritara a fost un produs al familiei patriarhale.
Acesta a fost unul dintre principiile de bază ale marxismului cultural,
necesitatea destramarii unitatii familiale.
(? ) Școala din Frankfurt a bazat... a dezvoltat ideologia
că a trebuit să-ți respingi familia.
Respingându-ți familia, ai fi mai probabil să accepți
sau ai fi mai puțin probabil să fii anti-evreu.
Și așa, știi, a fost un lucru remarcabil, pentru că
nu au presupus niciodată că copiii evrei ar trebui să-și respingă părinții.
Ei vor promulga iudaismul generației următoare.
Trebuie să ai copii care se identifică cu părinții lor,
dar personalitatea autoritara care se identifică cu părinții tăi,
care erau creștini în special, era simbolul patologiei.
Acest lucru trebuia eradicat.
(?) Ai văzut care este personalitatea autoritara?
Susținerea unor indivizi cu individualism radical ca ideal cultural.
Acum, desigur, individualismul are rădăcini lungi în societatea europeană,
dar despre ce vorbești, cu individualism radical,
renunță la toate credințele tale.
Doar devii individul izolat.
Aceasta nu este o rețetă pe care evreii au adoptat-o ​​vreodată.
Adică, dacă există ceva care este caracteristic iudaismului,
este un sentiment puternic de identificare cu un grup.
Deci, în esență, aceasta este o prescripție pentru comportamentul neamurilor,
asta le-ar face în esență mai puțin probabile
să aibă loialitate cu alte grupuri, pentru că ce...
din punctul de vedere al evreilor, care este cel mai înfricoșător lucru,
este un grup de non-evrei uniți printr-o ideologie,
unde au un sentiment puternic de apartenență la grup,
(?) și care evrei sunt priviți negativ.
Adică, paradigma și asta ar fi, desigur, național-socialismul,
în Germania, din 1933 și 1945.
În principiu, despre ce era nazismul,
avea un sentiment puternic de a fi membru al unei națiuni,
având un sentiment puternic că faci parte dintr-un grup,
iar acești alți oameni nu sunt, știi, tu nu ești pe pagina lor,
mai ales evreii. Și așa, o modalitate de a scăpa de asta, practic,
este de a susține individualismul pentru toată lumea. Scapa de credinta ta,
nu au nicio credință față de religie, țară, rasă, chiar și familie.
Și din nou, unul dintre punctele pe care le continui este că asta este
complet ipocrit, pentru că a fi un evreu puternic identificat
înseamnă că ești foarte conectat la un grup,
că aveți un sentiment puternic de apartenență la grup,
că te gândești la grupurile externe ca potențial
amenințătoare ca dușmani și așa mai departe.
(?) ???Procesul psihologic al apartenenței la un grup tinde să ne facă
privesc negativ oamenii din alte grupuri
și asta se aplică evreilor, precum și oricui altcineva,
deci, evreii puternici identificați tind să aibă
opinii puternic pozitive asupra grupului lor,
opinii puternic negative ale celor din afară.
Știi, asta face parte din cultura criticii
dintre acești intelectuali evrei, au opinii foarte negative
despre cultura și popoarele din... din afara lor.
În carte, Adorno a definit parentalitatea, mândria cu familia, creștinismul,
aderarea la rolurile tradiționale de gen și atitudinile față de sex
și iubirea propriei țări ca fenomene patologice.
Marxiştii culturali au vrut să creeze conflicte între
minoritatea oprimată și majoritatea asupritoare,
între cei care aveau pretins privilegii și cei fără el.
Clasa muncitoare a fost înlocuită de minorități.
Toată loialitatea față de familie, națiune și cultură
a fost văzută ca obstacole majore și surse de antisemitism.
Pentru ca ei să scape de orice rezistență la interesul evreiesc,
ar trebui să fie zdrobită și erodata în interiorul fiecărei persoane albe.
Naţionalism, realism rasial, heterosexualitate, suveranitate,
omogenitatea, tradiționalismul, loialitatea și familia nucleară
au fost privite drept obstacole majore
la preluarea de către comunişti a civilizaţiei occidentale.
Astfel, marxiştii culturali au venit cu modalităţi
de a ne sparge treptat cultura din interior.
Ideea marxistă de egalitate nu este de fapt posibil de realizat în realitate.
Este vorba doar de a-i doborî pe cei care ies în evidență,
cei de succes, cei muncitori la același nivel
ca cei care nu fac nimic, eșuează și sunt leneși.
Așa îi faci pe toți „egali”.
Pentru a submina civilizația occidentală, extremiștii evrei
a cerut cea mai negativă și mai distructivă critică posibilă
din fiecare sferă a vieţii neamurilor.
Politicile lor anti-albi pe care le anticipau că se vor răspândi mai târziu ca un virus.
Marxismul cultural ne-a oferit politici anti-albi precum
infracțiunile de rasism și legile privind discursul instigator la ură, confuzia de gen,
cultura de conectare, relativizarea rasială morală și de gen,
homosexualizarea copiilor, imigrația în masă,
tensiuni rasiale, multiculturalism forțat,
promovarea sistematică a deviantei sexuale este în societate,
un sistem juridic nesigur, cu părtinire împotriva victimei infracțiunilor,
destrămarea familiei nucleare și natalitatea scăzută.
Filosofi de seamă de la Școala de la Frankfurt au fost Herbert Marcuse,
Theodor Adorno, Max Horkheimer, Walter Benjamin, Erich Fromm, Friedrich Pollock,
Leo Lowenthal, Jurgen Habermas, Alfred Schmidt, Axel Honneth,
Siegfried Kracauer, Gyorgy Lukacs.
Toți acești intelectuali de la Școala din Frankfurt erau evrei.
Intelectualii au fost primii vizați în toate statele comuniste.
Gândirea liberă este periculoasă pentru sistem.
Dreptatea socială și feminismul, pentru a numi doar câteva,
sunt toate mișcări anti-albe, împotriva libertății de exprimare
inspirat și născut din teoria critică,
și astfel, intra sub umbrela marxismului cultural.
O manifestare populară a marxismului cultural este, de asemenea, corectitudinea politică,
pe care marele scriitor englez, Theodore Dalrymple, o definește în mod elocvent astfel:
„În studiul meu asupra societăților comuniste, am ajuns la concluzie
că scopul propagandei comuniste nu era să convingă sau să convingă,
nu a informa, ci a umili; prin urmare,
cu cât corespundea mai puțin realității, cu atât mai bine.
Când oamenii sunt forțați să tacă
când li se spun cele mai evidente minciuni, sau chiar mai rău,
când sunt forțați să repete singuri minciunile,
își pierd o dată pentru totdeauna simțul probității.
A consimți la minciuni evidente înseamnă... într-un fel mic a deveni rău însuși.
Posibilitatea cuiva de a rezista la orice este astfel erodata, ba chiar distrusa.
O societate de mincinoși emasculați este ușor de controlat.
Cred că dacă examinezi corectitudinea politică,
are același efect și este destinat să facă”.
Feminismul a făcut parte din strategia evolutivă a grupului evreiesc
care a ieșit din think tank-ul cunoscut sub numele de Școala de la Frankfurt.
Scopul său a fost să provoace resentimente, dezbinare și să slăbească relațiile
între bărbați și femei în societatea neamurilor.
Pentru a distruge institutul căsătoriei și necesitatea familiei,
femeile ar fi transformate în unităţi de lucru.
Feminismul este ideea că femeile sunt libere atunci când își servesc angajatorii,
ci sclavi când îşi ajută soţii.
Prin promovarea avortului și a feminismului radical,
sexele s-ar întoarce unul împotriva celuilalt și, în consecință,
să le reducă demografia prin prevenirea nașterii.
Propaganda feministă ar spăla creierul femeilor albe
că căsătoria constituie sclavie pentru ei şi că
libertatea femeilor nu poate fi câștigată fără abolirea căsătoriei
și relațiile tradiționale.
Intelectualii evrei, activiștii evrei au fost foarte implicați
în feminism, de exemplu.
A existat tendința de a vedea bărbatul alb ca pe cineva,
ceva care trebuie oarecum retrogradat în societate,
dar pentru că nu se pune problema (?) că în anul 1950
că bărbații albi au condus spectacolul în America.
Feminismul, știi, femeile erau fericite să stea acasă și să aibă copii.
Acum femeile sunt încurajate să plece și să aibă o carieră
și au foarte puțini copii.
Deci părerea mea este că ar fi mult mai bine,
Cred că mult mai multe femei ar fi mai fericite să fie soții și mame,
decât ar intra în lumea muncii,
unde trebuiau să fie competitivi,
a trebui să treacă familia pe un plan secundar.
Sexismul a fost epitetul inventat
de către evreica feministă care promovează avortul Margaret Feldman.
Acest epitet ar fi folosit pentru a ataca orice persoană care susține ordinea naturală
și rolurile reciproc complementare ale sexelor în societate.
Feminismul nu are absolut nimic de-a face cu protejarea femeilor.
Este un program cultural marxist pentru a degrada și subjuga bărbații albi,
și, desigur, și femeile albe.
Ei bine, unul dintre lucrurile pe care mi le-a spus a fost că
el (?) la casă într-o noapte și vorbim în totalitate
și începe să râdă și să spună:
Aaron, despre ce crezi că a fost eliberarea femeilor?
(?) Și am spus că am o gândire destul de convențională despre asta în acel moment,
I-am spus: „Femeile au dreptul la muncă, beneficiind de salariu egal cu bărbații,
la fel cum au câștigat dreptul de vot”.
Și a început să râdă și a spus: „Ești un idiot”.
Și am spus "De ce sunt eu un idiot?"
El a spus: „Să vă spun despre ce era vorba.
Noi, familia Rockefeller, am finanțat asta.
Am finanțat biblioteca pentru femei, știi?
Și noi suntem cei care am dat peste ziare
și televiziune, Fundația Rockefeller”.
El spune: „Și vrei să știi de ce? Au fost două motive principale”.
Și un motiv a fost: „Nu puteam impozita jumătate din populație, înainte de liberatoria femeilor”.
Iar al doilea motiv a fost: „Acum aducem copiii la școală la o vârstă fragedă.
Putem îndoctrina copiii cum să gândească.
(?) Se rupe familia. Copiii încep să privească statul ca pe o familie,
ca școală, ca funcționari, ca familia lor, nu ca părinții care îi învață.
Și, deci, acestea sunt cele două motive principale pentru femeile lib.
Ceea ce am crezut că până atunci a fost un lucru nobil, știi.
Când le-am văzut intențiile în spate, de unde veneau,
când l-au creat, gândul la el,
Am văzut răul din spatele a ceea ce am crezut că este o aventură nobilă.
Feminista radicală evreică Robin Morgan a declarat că:
„Simt că „urarea omului” este un act politic onorabil și viabil,
că asupriţii au dreptul la ură de clasă
împotriva unei clase care îi oprimă.
Nu putem distruge inechitățile dintre bărbați și femei
până vom distruge căsătoria”.
Linda Gordon, feministă și istorică evreiască, explică că:
„Familia nucleară trebuie distrusă...
Oricare ar fi sensul său final,
destrămarea familiilor este acum un proces obiectiv revoluționar”.
Pentru a face acest lucru, feminista evreiască Andrea Dworkin a declarat că:
„...va trebui să distrugă structura culturii așa cum o cunoaștem noi,
arta ei, bisericile ei, legile ei;
familiile sale nucleare bazate pe dreptul tatălui și pe statele-națiune”.
Ea continuă: „Vreau să văd un bărbat bătut până la o pulpă sângeroasă
cu un toc înalt băgat în gură, ca un măr în gura unui porc”.
Feminista evreiască, Susan Sontag, spune că:
„Rasa albă este cancerul istoriei omenirii”.
Lupta pentru căsătoria gay implică în general
să mințim despre ce vom face cu căsătoria, când ajungem acolo, știi,
pentru că am mințit că instituția căsătoriei nu se va schimba
și asta este o minciună.
Instituția căsătoriei se va schimba și ar trebui să se schimbe,
și din nou, nu cred că ar trebui să existe.
Hiperinflația Germaniei a atras comunitatea internațională la Berlin
și era cunoscută ca groapa morală a Europei
unde putea fi avută orice activitate sexuală depravată.
Evreii culturali marxişti introduseseră
decadență și imoralitate în cultura germană, filme, artă și teatru.
De aceea oamenii au fost atât de dispuși, este Babilonul anilor 20.
Lucruri care au fost considerate a fi imorale, amorale
a devenit irelevant și totul a mers.
Prostituția a fost legalizată în 1927.
Echipele mame și fiice și-au oferit serviciile
la același client simultan.
Au existat nu mai puțin de 17 tipuri diferite de prostituate în acest oraș bordel.
Existau cluburi în care lesbienelor le plăcea să bată școlari
și găseai ofițeri militari stând acolo cu copii stând în poală.
Deci, o mare parte a fost actorie,
dar au fost destul de mulți oameni care s-au răsfățat și ei.
Primele piese de teatru de propagandă homosexuale și transsexuale
au fost realizate la Berlin în anii 1920.
Primele piese de teatru de adulter au fost realizate de autori evrei.
(?) observat că s-ar transforma în cluburi de striptease scandaloase.
Subsolurile restaurantelor
ar fi camere homosexuale sau lesbiene (?) și cluburi sexuale.
Când ai șomer, ai și o creștere a lucrătorilor sexuali,
dar nu erau doar berlinezi.
Erau zeci și poate sute de mii de băieți și fete tinere,
care veneau la Berlin pentru a participa la acest trafic sexual în valută. Mel Gordon - Autor - Voluptuous Panic: The Erotic World of Weimar Berlin
Era un oraș plin de viață lesbiană.
A existat ideea că oriunde mergeai
nu trebuia să ascunzi ceea ce ești.
Pedofilia a fost normalizată,
fetele minore au reușit să își câștige existența
la Berlin ca prostituate.
Fetițele erau disponibile gratuit și puteau fi comandate prin telefon
și livrate ca mesele la pachet clienților.
Fiecare intelectual, cel mai de stânga, toată dreapta politică,
care a venit practic din Munchen, nu a jucat niciun rol la început.
Întregul oraș era în mâinile ideilor de stânga.
Dr. Manfred Reifer, un cunoscut lider al evreilor din Bucovina, a spus:
„În timp ce mari secțiuni ale națiunii germane se luptau
pentru păstrarea rasei lor, noi evreii
a umplut străzile Germaniei cu vociferațiile noastre.
Am furnizat presei articole pe tema Crăciunului și Paștelui
și a administrat credințele sale religioase în modul pe care l-am considerat potrivit.
Am ridiculizat cele mai înalte idealuri ale națiunii germane
și a profanat lucrurile pe care le consideră sfinte”.
Edituri deținute de evrei precum Benjamin Hars(?), Leon Hirsch
și Compania Jacob Stalin(? ) distribuiau cărți
care a subminat în mod deschis valorile tradiționale occidentale.
De asemenea, evreii au promovat o campanie intensă pentru avortul gratuit
ca dr. Max Haddon(?), dr. Lothar Wolf, Martha Ruben-Wolf,
Alphonse Goldschmidt a scris numeroase articole
încurajând avortul și controlul nașterilor pentru germani
pentru a-și reduce și mai mult natalitatea.
Conducerea afacerilor de film și teatru erau evrei, cum ar fi
Josef von Sternberg, Bertolt Brecht, Erich Palmer și o mulțime de alți evrei.
Cercetările asupra sexualității au fost conduse de sexologi evrei
Iwan Bloch și Magnus Hirschfeld.
Comunitatea transgender a încurajat operațiunile sexuale primitive,
deoarece bărbații și femeile nu se mai simțeau confortabil în rolurile lor naturale.
Cu prostituție, droguri, pedofilie, homosexualitate, adulter,
sadismul, masochismul, arta decadentă și chiar bestialitatea rampantă,
Germania era un loc nesigur pentru familia tradițională germană.
Germanii conservatori priveau Berlinul cu dispreț,
distrugând ceea ce a mai rămas din spiritul naţional.
Bandele criminale au trăit din prostituție, trafic de droguri,
jocuri de noroc ilegale, pornografie, jaf și spargere.
Poliția era prost plătită, coruptă și se simțea total neputincioasă,
din cauza limitărilor constituționale ale autorității polițienești.
Maurice Samuel a fost un romancier evreu și sionist născut în România,
traducător și lector.
În 1924, el a declarat în mod explicit în propria sa carte „You Gentlies” că:
„Noi, evreii, suntem distrugătorii și vom rămâne distrugătorii pentru totdeauna.
Nimic din ce puteți face nu va satisface nevoile și cerințele noastre.
Vom distruge pentru totdeauna pentru că ne dorim o lume a noastră.”
Evreul dr. Kurt Munzer a scris în romanul său „Der weg nach Zion”, Calea către Sion:
„Am corupt sângele tuturor raselor Europei -
poate i-am infectat.
Astăzi, totul este evreu îndumnezeit. Gândirea noastră este în tot ceea ce este viu,
spiritul nostru conduce lumea. Suntem stăpânii,
căci tot ceea ce are putere astăzi este copilul spiritului nostru.
Cineva ne poate ura, cineva ne poate alunga.
Dușmanii noștri pot triumfa asupra slăbiciunii noastre fizice.
Dar de noi nu mai trebuie scăpat.
Am devorat popoarele, am cucerit rasele,
i-a spurcat, le-a rupt puterea,
a făcut totul putred, leneș și corupt cu cultura noastră veche.
Spiritul nostru nu mai poate fi exterminat”.
Rabinul Harry Waton a spus:
„Sufletul comunist este sufletul iudaismului...
Când ne uităm mai adânc în natura comunismului,
vedem că în esență nu este altceva decât iudaism.
Întrucât evreii sunt cei mai înalți și mai cultivați oameni de pe pământ,
evreii au dreptul de a-și subordona restul omenirii
și să fii stăpâni peste tot pământul...
Evreii vor deveni stăpâni peste tot pământul
și vor subordona lor înșiși toate națiunile...
Iudaismul este comunism, internaționalism, fraternitatea universală a omului,
emanciparea clasei muncitoare şi a societăţii umane.
Cu aceste arme spirituale evreii
va cuceri lumea și rasa umană...
Arienii vor fi distruși și marxismul va triumfa.”
Onestul poet evreu din Weimar, Stefan Zweig
acum se temea de o reacție împotriva evreilor spunând:
„Este dezgustător cum evreii iau totul cu asalt.
Nu ar trebui să fie responsabilitatea noastră să anticipăm ceea ce este justificat
indignare antisemită și readucem poporul la fire.”