LOŠI RAT
Postojalo je mnogo različitih motiva zbog kojih je vođen Prvi svetski rat.
Od 1871. Nemačka se pojavila kao moćna sila
narušavajući dugo uspostavljenu ravnotežu snaga u Evropi.
Uspostavljene velike sile, Britanija, Francuska i Rusija
su se udružile 1914. da unište ovog novog rivala.
Dana 28. juna 1914. god.
Gavrilo Princip, Bosanski Srbin i neuspešni student
je ubio vojvodu Franca Ferdinanda,
naslednika austrougarskog prestola.
Austrougarska je bila potpisala odbrambeni pakt sa Nemačkom,
što je Nemačka 1909. ponovo potvrdila izjavom da
je Nemačka bila dužna da stoji uz Austrougarsku,
čak i kada bi započela rat.
Austrija je objavila rat Srbiji, čime je započeo Prvi svetski rat.
Tokom čitavog rata,
Nemačka je željela mir i uopšte nije imala bilo šta da dobije u sukobu.
Iako je Nemačka bila na dobrom putu da pobedi u ratu decembra 1916-te,
Kajzer Vilhelm je ponudio da pregovara o miru sa silama Antante.
Do decembra 1916-te, Nemačka je imala jasnu prednost.
Francuska je pretrpela strašne gubitke.
Rusija se suočavala sa unutrašnjim boljševičkim ustankom
i revolucionarnim haosom te je morala da povuče svoje trupe.
Britanija je bila pod blokadom od strane podmornica
i nijedan pedalj Nemačke nije bio okupiran.
Nemačka je i dalje nudila velikodušne mirovne uslove.
Kajzer Vilhelm je bio spreman da prosto prekine rat
i da se vrate predhodnom stanju stvari.
Tada su cionistički Jevreji Chaim Weizman i Nahum Sokolow
prišli Britancima sa prljavim dogovorom.
Ponudili su da iskoriste svoj globalni uticaj
kako bi SAD uveli u rat na stranu Britanije,
pritom iznutra potkopavajući i uništavajući Nemačku.
U zamenu za ulazak SAD-a u rat,
Britanci bi ukrali Palestinu od Otomanske Turske,
koja je bila saveznik Nemačke, i zatim dozvoliti Jevrejima da se tu nasele.
Dogovor je nazvan 'Balfurova deklaracija'
i isporučen je baronu Valteru Rotšildu.
Jevreji u Londonu su zatim poslali poruke Luisu Brandeisu,
jednom od jevrejskih članova Vrhovnog suda,
uputivši ga da izvrši pritisak na predsednika Vilsona da se pridruži ratu.
Drugi cionistički moćnici kao što je Bernard Baruh,
Paul Warburg i Jacob Schiff su takođe vršili pritisak na Ameriku da se pridruži.
Britanska vlada se složila
da će podržati jevrejsku domovinu u Palestini
ukoliko moćni jevrejski lobi u Americi
nagovori SAD da se pridruži 'Saveznicima'.
Britanski avioni su bacali letke iznad Nemačke, štampane na jidišu,
Balfurove letke za dobijanje podrške Jevreja u Nemačkoj,
obećavajući Jevrejima domovinu u Palestini nakon pobede u ratu.
I evo je, Balfurova deklaracija.
Šta osećate kada je ovde vidite?
Iskreno mislim da je to jedan od najneverovatnijih trenutaka
u istoriji jevrejskog naroda.
Mislim da je trebalo 3000 godina da se dođe do ovoga.
A onda, kažete..kako se dogodilo ovo čudo?
To je najneverovatniji primer oportunizma.
Hoću reći, ako mislite da ste imali osiromašenog kvazi-naučnika,
Chaim Weizmann-a, koji je nekako stigao u Englesku...
upoznaje nekoliko ljudi, uključujući članove moje porodice,
zavede ih, posjeduje tako veliki šarm i uverenje,
dolazi do Balfura i...
on na neverovatan način ubeđuje Balfura,
i premijera Lord George-a,
i većinu ministara,
da ovu ideju nacionalnog doma za Jevreje
treba dozvoliti da se sprovede.
Nakon što je dogovor sklopljen, mediji u jevrejskom vlasništvu
su odmah oslobodili gomilu antinemačke propagande
prikazujući Nemce kao varvarske ludake.
Ovo je urađeno kako bi se dobila podrška javnosti za američku intervenciju u ratu
dok su cionisti i Nemački jevrejski marksisti
započinjali destabilizaciju Nemačke iznutra
putem nekoliko štrajkova u fabrikama industrije oružja,
što je oslabilo nemačke ratne napore.
Da Amerika nije bila prevarena da uđe u rat,
odmah bi bio zaustavljen na licu mjesta
i milioni evropskih života bi bili spašeni.
Američki ulazak u rat je tada započet kao što je obećano.
Lord Balfur je uveravao cioniste da će Britanija
ispuniti svoj kraj dogovora nakon završetka rata,
krađom i oduzimanjem Palestine od Osmanlija.
Prije nego što se još više evropske krvi prolilo na evropskom tlu,
i Nemačka i Austrougarska su ponovo tražile mirno rešenje.
Wilson je bio prinuđen da prizna da su Nemačka i Austrougarska
zaista izrazili opšte predloge za mir,
ali ih je sve ležerno ignorisao.
Laganjem o tome kako će posleratni mir biti lep,
Vilson je, Nemce koji su bili jako umorni od rata, uspeo da prevari
u bezuslovnu predaju i razoružanje,
novembra iste 1918. godine.
Komunisti i Cionisti unutar Nemačke su zabili nož u leđa svojim sunarodnicima.
Marksistički sindikalni lideri su naredili štrajkove u fabrikama,
što je nemačke trupe lišilo vitalnih zaliha.
Nemački moral i industrijska proizvodnja su brzo pali.
Nemačka je položila oružje i poželela počasni mir.
Posle rata, podmukla izdaja 1918. postala je poznata kao
'Ubod u leđa.'
Nemačku su jednostavno iznutra izdali Cionisti i komunisti,
i prema tome, svi su bili povezani kao neprijatelji,
jer su želeli da Nemačka propadne.
U Izraelu se danas naveliko slavi Balfurov dan, 2. novembar.
Palestinski Arapi ga doživljavaju kao dan žalosti.
VERSAJSKI UGOVOR
Januara 1919. pobednici su se sastali na Pariskoj mirovnoj konferenciji
da finansijski slome Nemačku
i da odrede nove granice poražene nacije.
Nemačka nije bila ni pozvana
i nije imala nikakvog uticaja na konačne odluke,
dok su globalisti komadali Nemačku.
Konferencija je takođe stvorila osnovu za buduću svetsku vladu,
'Ligu naroda'.
Cionistička delegacija koja je bila prisutna,
koja je uvela Ameriku u rat,
se takođe postarala da nekadašnje arapske teritorije Osmanskog carstva
budu odvojene od turske vlasti i budu podeljene na male države,
kako bi Palestina postala britanski protektorat.
Jevreji su tada položili pravo na deo Palestine
garantovanom od strane Lige naroda,
tačno onako kako je Herzl predvideo 1887-te.
Iz Pariske mirovne konferencije,
došao je brutalni i ozloglašeni 'Versajski ugovor', 20. juna 1919-te.
i 'Ugovor San Žermena', 20. septembra iste godine.
Danas čak i liberalni istoričari prepoznavaju zlobu ovog 'Ugovora'.
Nemačka koja nije želela nikakav rat, koja je pokušala da izbegne rat
i koja je u brojnim prilikama nudila sklapanje mira
tokom celog rata, je sada bila potpuno razoružana.
Nemačka je bila prinuđena da plati ogromnu ratnu odštetu
u vidu novca i prirodnih resursa.
Razorne isplate duga, 100 milijardi maraka,
jednaka trilionu dolara u modernoj valuti,
su opustošile nemačku ekonomiju
i ubrzo izazvale hiperinflatorni monetarni kolaps.
Ukupna suma ratne odštete koja se tražila od Nemačke
je bila oko 226 milijardi maraka.
Cilj je bio finansijski slomiti Nemačku.
John Maynard Keynes je predvideo da će ove oštre reparacije
dovesti bi do finansijskog kolapsa Nemačke.
Oružane snage Nemačke su bile ograničene na 100.000 ljudi
i namenjene isključivo policijskim dužnostima u zemlji,
a regrutacija je bila zabranjena.
Sve nemačke kolonije su joj bile oduzete.
Isto se desilo sa nizom nemačkih oblasti u Evropi.
Ukupno, Nemačka je morala da se odrekne 13% svoje teritorije.
Nekoliko miliona Nemaca je završilo nasukano van Nemačkog carstva
a milioni su nasilno proterani iz svojih domova.
Kada su nestala ključna bogatstva rude željeza i uglja,
Nemačka je takođe izgubila veliki deo svoje industrije.
Industrijska nemačka Rajna(Rhineland) će biti okupirana od strane francuskih trupa još 15 godina.
Versajski ugovor je bio razarajući mirovni sporazum za Nemačku,
ali je sporazum imao i ozbiljne ekonomske posledice,
ne samo za Nemačku, već i za Evropu i svet,
pošto je Nemačka bila tako važna cigla u svetskoj ekonomiji.
Ugovor je sadržao 440 klauzula.
Od kojih je 414 bilo posebno posvećeno kažnjavanju Nemačke
za rat za koji je nacija bila potpuno nevina.
U Times-u, 1919.
Vinston Čerčil je izrazio krajnji cilj sporazuma.
„Ako Nemačka ponovo posluje u narednih 50 godina,
uzalud smo vodili ovaj rat (Prvi svetski rat)“ – Vinston Čerčil
REPUBLIKA WEIMAR
Okruženje i nikad do tada viđena blokada gladi
ubila je skoro milion nemačke dece, žena, staraca
i najkrhkijih članova društva.
Saveznici su sada imali samo jednu fiksnu nameru:
da se produži moć Versaja i da se Nemačka zauvek uništi.
Nemačka je sada bila potpuno razoružana i oštećena sa svih strana,
i nije imala načina da se brani.
Bilo koga trenutka, njene komšije bi je mogle napasti.
Zbog ogromnih reparacija koje treba platiti u zlatu,
više nije bilo nikakve osnove za Nemačku Marku.
To je dovelo do inflacije, koja je potpuno uništila svu nemačku ušteđevinu.
Nemačka se od 1922. do 1923. suočila sa najstrašnijom hiperinflacijom
koju je svet ikada video i nemačka marka je postala bezvredna.
Nezaposlenost, glad i beznadežna budućnost
odlikovala je nemačkom narodu Vajmarsku republiku.
Stope samoubistava su bile visoke, nezaposlenost je premašila 30%
dok su očajni Nemci izvršavali samoubistva.
Natalitet je bio izuzetno nizak.
U vazduhu je vladala anarhija i haos.
Nije bilo ništa što je razoružani, poniženi i gladni nemački narod
mogao da uradi u vezi s tim, dok su komunisti čak i zauzimali delove mnogih gradova.
Godine 1929-e, 'Federalna rezerva' je izazvala 'Veliku depresiju'.
Istraživač Boris Borisov i njegov članak pod naslovom "Američka glad"
je procenio žrtve finansijske krize u SAD-u
na preko 7 miliona ljudi.
Globalističke sile su sada uspele da orkestriraju još jednu glad
koja je ubila milione belih Evropljana kao ranije u Rusiji.
Ben Bernanke je o Velikoj depresiji rekao:
"Uspeli smo."
Pod 'smo', Bernanke je, naravno, mislio na jevrejske vođe
sistema Federalnih rezervi.
Nazad u Nemačkoj, posledice projektovanog pada berze
su bile još gore nego u bilo kojoj drugoj zemlji,
kako su životne ušteđevine ljudi bila zbrisane,
dok su se cene udvostručavale svaka dva dana tokom 20 meseci uzastopno.
Godine 1922. inflacija je divlje izmicala kontroli.
Ljudi bi ujutru bili plaćeni i imali bi pun kofer novčanica
i zatim bi morali da trče do prodavnica
jer u vremenu između isplate Anton Gill – Autor
i vremena kada su kupovali svoju robu, svoju hranu, Ples među plamenom - Berlin između ratova
cene bi porasle.
Berlin je bio u stanju totalnog, totalnog haosa.
Stotine hiljada razvlašćenih koji gladuju na ulicama.
U isto vreme, imali ste veoma bogate ljude.
S jedne strane, siromašni jedu supu od repe.
Mesari koji prodaju vrane, veverice, čak i pacove.
A sa druge strane, ljudi koji su mogli da priušte,
i jedu najraskošnije obroke kao da nikada nisu ni stali da razmišljaju.
Nemci su morali da plate od 2 do 20 milijardi maraka za jednu poštansku marku.
Vekna hleba je koštala 2 milijarde maraka.
Funta putera je koštala 2 triliona maraka.
Nemačka srednja klasa je bila najteže pogođena
i sva njena ušteđevina i poslovi su bili uništeni.
Izgladnjele porodice i deca su prosili na ulicama.
Mnogi Nemci su svoj obezvređeni novac nazivali
"Jude fetzen" - jevrejske krpe/konfete,
jer dok su Nemci gladovali,
Jevrejstvo je u Republici živelo svoj zlatni luksuzni život.
Nemačka je bila potpuno bankrotirana krajem 1929-e.
Jevrejski statističar Alfred Markos
je procenio da je prosečni jevrejski prihod za 1930. godinu
bio trostruko veći od ostatka stanovništva.
Industrije su, kao i u Ruru, sve bile u stečaju
a radnici su svi otpušteni u milionima.
U januaru 1933. godine preko 6 miliona Nemaca je bilo nezaposleno.
Iako Jevreji čine manje od 1% nemačke populacije,
politički uticaj Jevreja u Vajmarskoj republici
je bio u ogromnoj meri nesrazmeran njihovom broju u stanovništvu.
Uspeli su da kontrolišu preko 50% medija i štampe,
i 70% svih sudija, 57% trgovine metalom,
22% žita, i 39% trgovine tekstilom.
Nemačko bankarstvo i finansije su bile pod potpunom kontrolom Jevreja.
Posebno su bili očigledni u privatnom bankarstvu u Berlinu,
koja je 1923. imala 150 privatnih jevrejskih banaka,
za razliku od samo 11 privatnih ne-jevrejskih banaka.
4 od 6 članova kontrolnog odbora direktora Reichstag-a su bili Jevreji,
uključujući Jacoba Goldschmitt-a i Rudolfa Havenstein-a.
Da bi bilo ko kontrolisao umove ljudi,
taj mora kontrolisati štampu i medije.
Jevrejska dominacija štampe i javnog mjenja
je počela sa novinarskom agencijom Rojters 1865-te.
Osnovao ga je Jevrejin Paul Reuter, rođen kao Israel Beer Josaphat, 1865-te.
Kompanija Reuters Telegram,
je bila prva velika novinarska organizacija na svetu.
Skoro sve današnje veće vesti u svetu
su pretplaćene na usluge Rojtersa,
koji posluje u preko 200 gradova u 94 zemlje na oko 20 jezika.
The Washington Post je bio pod kontrolom
cionističkog predsednika Federalnih rezervi Eugene Meyer-a.
Godine 1940. Meyer bi otpustio pacifističkog urednika Vašington posta
zbog odbijanja da podrži učešće SAD-a u Drugom svetskom ratu.
'Post' će kasnije biti predat Majerovoj ćerki,
pokojnoj Katharine Mayer Grayham.
Godine 1896. Adolph Ochs je kupio 'New York Times'
i osnovao 'New York Times Company'.
Porodica Ochs Sulzberger, jedna od novinarskih dinastija Sjedinjenih Država,
od tada je vlasnik New York Times-a.
Već 117 godina, najuticajniji izvor vesti u Americi
su u rukama iste porodice.
Godine 1926-te, Jevrej David Sarnoff je osnovao NBC,
prvu veliku mreža za emitovanje u SAD-u.
Godine 1928-e, 27-godišnji jevrejski biznismen William S. Paley
je obezbedio većinsko vlasništvo nad CBS radio mrežom.
Paley je proširio CBS u nacionalnog 'snagatora', sa 114 pridruženih stanica.
Veoma je važno zapamtiti da su četiri najmoćnija medijska izvora,
The Washington Post, New York Times, NBC i CBS,
sada svi bili pod potpunim jevrejskim vlasništvom i kontrolom.
Jewish Daily Bulletin, 27. jula 1935-te, je rekao:
„Postoji samo jedna moć koja je zaista važna. Moć političkog pritiska.
Mi, Jevreji, smo najmoćniji ljudi na Zemlji,
jer imamo tu moć i znamo kako da je primenimo“.
Dve najveće nemačke novine pre 1933. takođe su bile u jevrejskim rukama.
Leopold Ullstein, August Scherl i Rudolf Mosse,
ovi Jevreji su praktično imali monopoliju nad nemačkom štampom.
Njihovo glavno izdanje je bilo 'Berliner Tageblatt'.
Urednik ovog lista bio je Teodor Wolf, Jevrej,
koji je takođe imao istaknuto učešće u politici.
Svi urednici, sva politika, sve misli
i svaka pojedinačna sfera velikog uticaja
je sada pala pod jevrejsku kontrolu.
Od 29 legitimnih pozorišta u Berlinu, 23 su imala jevrejske reditelje.
Godine 1931-e, od 144 filmska scenarija pretvorene u filmove,
119 su napisali Jevreji, a 77 su producirali Jevreji.
1866: Neuspešan pokušaj ubistva nemačkog kancelara Bizmarka.
1874: Izvršen je drugi neuspešan pokušaj ubistva Bizmarka.
1878: (maj) Izvršen je neuspešan atentat na nemačkog kajzera Vilhelma.
1881: Ubijen je ruski car nakon što su četiri prethodna pokušaja propala.
1893: Ubijen je gradonačelnik Moskve. 1884: Crveni su ubili 8 policajaca u Čikagu.
1894: Ubijen je premijer Francuske. 1897: Ubijen je premijer Španije.
1900: Kralj Italije je ubijen. 1901: Ubijen je američki predsednik William McKinley.
1905: Neuspešan pokušaj ubistva španskog kralja i kraljice.
1905: Ubijen je veliki knez Rusije.
1908: Kralj i prestolonaslednik Portugala su ubijeni.
1911: Ubijen je glavni premijer Rusije.
1918: Ubijeni su ruski car i cela njegova porodica.
1919: Crveni bombarduju Wall Street u New York-u; Ubijeno 38 ljudi.
1919: Bombardovan je privatni dom američkog državnog tužioca A. Mitchell Palmer-a.
1922: Izvršen neuspešan atentat na predsednika Francuske.
1932: Paket bomba uništava kuću američkog sudije Webster Thayer-a, ranivši njegovu ženu.
1933: Ubijen je gradonačelnik Čikaga.
1918-1933: Sovjetski Savez na čelu sa bivšim uličnim radikalima: Lenjinom, Trockijem,
Staljinom i ostalim, ubijaju, muče i zatvaraju desetine miliona nevinih ljudi.
„Svetska revolucija koju ćemo doživeti biće isključivo naša stvar i oslanjaće se
na našim rukama. Ova revolucija će ojačati jevrejsku dominaciju nad svim drugim ljudima.“
„Kada pitate šta su Nemci uradili Jevrejima,
uvek morate pitati šta su Jevreji uradili Nemcima.“
1918. Lenjin i Trocki su osnovali Communist International,
takođe poznat kao Kominterna, u Moskvi, Rusija.
U danima nakon boljševičke revolucije u Rusiji,
Trocki je promovisao ideju trajne revolucije,
što je značilo da je Sovjetski Savez širom sveta morao politički da izprovocira
druge nacije da pokrenu sopstvene boljševičke revolucije.
Kominterna je otvoreno izjavila da je njena namera da se bori
za stvaranje međunarodne Sovjetske republike,
odnosno, Komunističke Svetske Vlade.
Stranke povezane sa Kominternom formirale su se u Francuskoj, Italiji, Kini,
Nemačkoj, Španiji, Belgiji, SAD i drugim nacijama.
Ideologija komunizma se kao otrov širila Evropom.
Autor Ernest Elmhurst je 1938. objasnio da:
„Socijalizam, Komunizam i Boljševizam u stvarnosti su samo karike u planu
Judaizma koji obuhvata ceo svet, sa njegovom krajnom svrhom
prisiljavanja celog sveta pod jevrejsku dominaciju..."
Nakon ruske revolucije 1917-e.
revolucionarne jevrejske komunističke vođe Karl Liebknecht i Rosa Luxemburg
su predvodile grupu jevrejskih komunista Kurt Eisner-a, Paul Levi-a,
Franz Mehring-a, Wilhelm Pieck-a, Richard Muller-a,
Emil Barth-a, Gustav Landauer-a, Eugen Levine-a i Emil Eichhorn-a
u pokušaju da započnu nasilnu i krvavu komunističku revoluciju i u Nemačkoj takođe.
Judeo-boljševički razbojnici su uzalud pokušali
da prevare nemačke radnike da dozvole crvenima da rade ono što su radili u Rusiji
i da porobe ceo narod pod komunističkom vlašću.
Herojski su ih zaustavili 1919. godine veterani nemačkog Frajkorpsa(Freikorps).
Paravojne jedinice Freikorps-a, ​​formirane od patriotskih veterana
su se vratile nazad iz rovova da očiste Berlin od crvene prljavštine.
Jevrejin Bela Kun podstakao je jevrejsku revoluciju
i preuzeo rukovodstvo nad Mađarskom, marta 1919. godine.
Posle meseci crvenog terora i masakra hrišćana,
Mađari su uspeli da uzvrate.
Mađarski kontraadmiral Mikloš Horti,
je formirao nacionalnu vojsku za borbu protiv boljševika.
Uz podršku rumunske vojske,
Horti je uspeo da povrati zemlju 1. avgusta 1919-te.
U Italiji su komunisti predvođeni Jevrejima počinili masovna ubistva u Cerani(?),
Modeni, Bolonji, Teatru (?), Iana (?) i Milanu,
ali su poraženi od strane Musolinijevih fašističkih snaga.
Fašizam je bio pokret za spašavanje Evrope od komunizma.
Danas, zahvaljujući našim globalističkim medijima,
skoro svi misle da je fašizam bio nešto strašno.
Fašizam je, ukratko, branilac nacije, njene kulture i naroda.
Pod fašizmom, vlada igra ključnu ulogu u nadgledanju filma,
pozorišta, umetnosti, književstva, muzike, obrazovanja itd,
da bi održala visok moralni standard,
držala stvari čistim i uglednim,
promovisala snažan osećaj patriotizma i časti,
i sprečila širenje dekadencije, koja korumpira društvo iznutra.
Čak je i Vinston Čerčil mislio da se fašizam:
„dokazao neophodnim protivotrovom za otrov komunizma“.
Za Musolinija je rekao: „Rimski genije... najveći zakonodavac među ljudima“.
Govoreći u Rimu 20. januara 1927. godine, Vinston Čerčil je rekao:
Da sam bio Italijan, siguran sam da bi sa svim srcem
trebao da budem sa vama, od početka do kraja...
...Italija je pokazala da postoji način borbe protiv subverzivnih snaga,
koji može da okupi, pravilno vođene narodne mase,
da cene i da žele da brane čast i stabilnost civilizovanog društva...
...Ubuduće, nijedan veliki narod neće ostati bez vrhunskog
zaštitnog sredstva
protiv kancerogenog rasta Boljševizma“.
12 godina kasnije, Vinston Čerčil će uskladiti
svoju zemlju i narod sa Boljševizmom.
Oswald Mosley je bio fašistički vođa Britanije
koji je pokušao da spase i svoju zemlju, ali nikada nije uspeo da dobije dovoljno moći.
Corneliu Codreanu je rekao: „Fašizam znači, pre svega,
braniti svoju naciju od opasnosti koje joj prete.
To znači uništavanje ovih opasnosti
i otvaranje slobodnog puta u život, i slavu za vaš narod“.
Jevrejski boljševici su tada pokušali da zauzmu Španiju 1936-te,
što je dovelo do krvavog Španskog Građanskog Rata.
Jevreji su pokrenuli orgiju masovnih ubistava, silovanja i uništenja.
Jevrejin Leiba Lazarevich Feldbin, oficir sovjetske Crvene armije,
je bio šef sovjetske bezbednosti u Španskom Građanskom Ratu.
Uništeno je preko 20.000 crkava širom Španije,
Ubijeno je 6832 španskih sveštenika, 3000 monaha, 300 monahinja i 13 episkopa.
Oko 4.000 laika je takođe ubijeno zbog pomaganja ili skrivanja monahinja ili sveštenika.
Feldbin je bio jedan od organizatora masakra.
1939. pobožni rimokatolički general Francisco Franco
se pojavio i stvorio ujedinjenu nacionalističku grupu
i uspeo da spase Španiju od komunističkog preuzimanja vlasti.
Franko je u Portugalu imao podršku Antonija Salazara,
Benito Musolinija u Italiji,
i Adolf Hitler-a u Nemačkoj.
8. februara 1920. Sir Vinston Čerčil izražava zabrinutost
o svetskim dešavanjima u intervjuu objavljenom u
The Sunday Illustrated Herald-u (London):
„Od dana Adama (Spartaka) Weishaupt-a, do Karla Marksa
do Trockog, Bele Kuna, Roze Luksemburg i Eme Goldman.
Ova svetska zavera za rušenje civilizacije
i za rekonstrukciju društva putem obustavljenog razvoja,
zavidne zlobe i nemoguće jednakosti, stalno raste“.
Ideološka i kulturna subverzija je suptilno, postepeno i
uporno unutrašnje potkopavanje vrednosti druge grupe,
snage i načina života sa ciljem da ih učini ranjivim.
To je strategija koju su koristili komunisti
kada su iznutra infiltrirali i preuzimali društva,
počevši od Nemačke.
Četiri faze subverzije su:
Demoralizacija, Destabilizacija, Kriza i Normalizacija.
Kada su Sovjeti koristili izraz ideološka subverzija,
šta su mislili pod tim?
Ideološka subverzija je proces koji je legitiman, javan [očigledan] i otvoren. Yuri Alexandrovich Bezmenov ("Tomas Šuman")
Možete ga videti sopstvenim očima.
Sve što treba da uradite, sve što američki masovni mediji moraju da urade jeste
da izvuku banane iz ušiju, da otvore oči i mogu je videti.
Samo oko 15% vremena, novca i radne snage se troši na čistu špijunažu.
Ostalih 85% je spor proces,
koji nazivamo ili ideološkom subverzijom ili aktivnim merama.
„Активные мероприятия“ (Aktivne mere) na jeziku KGB-a, ili psihološko ratovanje.
Što to u osnovi znači jeste menjati percepciju realnosti
svakog Amerikanca do te mere da
uprkos obilju informacija,
niko nije u stanju da dođe do razumnih zaključaka
u interesu odbrane sebe samog, svojih porodica,
svoje zajednice i svoje zemlje.
To je odličan proces ispiranja mozga,
koji ide veoma sporo i podeljen je u četiri osnovne faze.
Prvi je demoralizacija.
Potrebno je od 15 do 20 godina da se jedan narod demoralizuje.
Zašto toliko godina? Zato što je ovo minimalni broj godina,
koji zahteva da se u zemlji vašeg neprijatelja, izloženim neprijateljskoj ideologiji,
obrazuje jedna generacija učenika.
Drugim rečima, Marksističko-Lenjinistička ideologija
se pumpa u meke glave
najmanje tri generacije američkih studenata
bez osporavanja ili uravnoteživanja
od strane osnovnih vrednosti amerikanizma, američkog patriote.
Proces demoralizacije u Sjedinjenim Državama je u suštini već završen.
Poslednjih 25 godina...
Zapravo, demoralizacija je preuspešna, jer sada dopire do takvih područja
gde prethodno ni drug Andropov i svi njegovi stručnjaci
nikad nisu mogli ni sanjati o takvom ogromnom uspehu.
Većinu toga rade Amerikanci Amerikancima
zahvaljujući nedostatku moralnih standarda.
Kao što sam ranije pomenuo, izlaganje istinitim informacijama više nije važno.
Osoba koja je bila demoralisana nije u stanju da proceni istinite informacije.
Činjenice mu ništa ne govore.
Čak i ako ga obasipam informacijama, autentičnim dokazima,
sa dokumentima, sa slikama,
čak i ako ga silom odvedem u Sovjetski Savez
i pokažem mu koncentracioni logor,
odbijaće da veruje u to sve dok ne bude primio
udarac u njegovu debelu zadnjicu.
Kad mu vojna čizma smrska njegovu, onda će razumeti, ali ne prije.
To je tragedija stanja demoralizacije.
Dakle, sledeća faza je destabilizacija.
Ovog puta, subverter ne mari za vaše ideje
i obrasce vaše potrošnje, bilo da jedete nezdravu hranu
i postajete debeli i mlohavi, to više nije važno.
Ovaj put... i potrebno je samo od 2 do 5 godina da se nacija destabilizuje,
ono što je bitno je suština: ekonomija, spoljne relacije, odbrambeni sistemi.
I možete sasvim jasno da vidite da u nekim oblastima,
tako osetljive oblasti kao što su odbrana i ekonomija,
uticaj Marksističko-Lenjinističkih ideja
u Sjedinjenim Državama je apsolutno fantastičan.
Nikad nisam mogao da verujem, pre 14 godina,
kada sam sleteo u ovaj deo sveta, da će proces ići tako brzo.
Sledeća faza je, naravno, kriza.
Može biti potrebno samo do 6 nedelja da se zemlja dovede na ivicu krize.
Sada to možete videti čak i u centralnoj Americi.
I posle krize, uz nasilnu promenu strukture moći i privrede
imate takozvani period normalizacije. Može trajati beskrajno.
Ovo će se dogoditi u Sjedinjenim Državama,
ako dozvolite svakom šmokljanu da zemlju dovede do krize,
da obećava ljudima svakojaka dobra i raj na zemlji...
Da destabilizuje vašu ekonomiju,
da eliminiše princip slobodne tržišne konkurencije
i da postave vladu 'Velikog brata' u Vašingtonu,
koja će obećavati mnogo stvari...
Nema veze da li su obećanja ispunjena ili ne.
Vaši levičari u Sjedinjenim Državama, svi ovi profesori,
i svi ovi prelepi branioci građanskih prava,
oni su instrumentalni u procesu subverzije.
Samo za destabilizuju nacije.
Kada se njihov posao završi, više nisu potrebni.
Znaju previše.
Neki od njih, kada se razočaraju,
kada vide da je marksista-lenjinista došao na vlast,
očigledno se uvrede, mislili su da će oni doći na vlast.
To se, naravno, nikada neće desiti.
Biće postrojeni uza zid i streljani.
Krajem 1922. Komunistička internacionala, Kominterna,
je počela da razmatra kako će uspeti da preuzme Evropu
na najefikasniji način.
Na Lenjinovu inicijativu organizovan je sastanak
na Institutu Marks Engels u Moskvi.
Cilj sastanka je bio pokretanje Marksove kulturne revolucije.
Među prisutnima na sastanku bio je i Gyorgy Lukacs,
jevrejski mađarski aristokrata i sin bankara.
Leta 1924. Lukač se preselio u Nemačku.
Ovde je održao prvi sastanak
grupe komunistički orijentisanih intelektualaca.
Ovaj skup će dovesti do osnivanja 'Frankfurtske škole'.
Institut je zvanično osnovan i finansiran
od strane jevrejskog milionera Felix Weil-a.
Ovaj institut se zvao 'Institut za Društvena Istraživanja'.
Kasnije će biti poznat kao 'Frankfurtska škola'.
Ovi novi marksisti pod rukovodstvom Maksa Horkhajmera
su verovali da su Evropljani previše vezani za tradiciju,
rasu, naciju, porodicu i veru, da bi mogli prihvatiti komunizam.
Antonio Gramsci je, dok je bio u zatvoru, opisao da marksizam i komunizam
mogu jedino procvetati tek posle dugog marširanja kroz 'kulturne institucije'.
Tek tada, nakon što su pokvarili sve zapadne vrednosti
i onemogućili nam živote,
bi mogli da nametnu diktaturu proletarijata.
To je bilo isto ono što su i fabijanski socijalisti činili da oslabe države
i da polako sprovedu međunarodni komunizam.
Mantra je sada glasila: "Promeni i uništi zapadnu kulturu,
pre nego što bi komunizam bio prihvaćen."
Gyorgy Lukacs je verovao da bi postojeća evropska kultura bi morala biti uništena
kako bi se pojavila nova komunistička kultura.
Ne postoji drugi način da se preuzme kontrola nad društvom sa jakim moralnim vrednostima
nego da se te vrednosti oslabe.
Rekao je: „Video sam da je revolucionarno uništenje društva
jedino rešenje kulturnih kontradikcija ove epohe...
Ovakvo prevrtanje vrednosti širom sveta se ne može dogoditi
bez razaranja starih vrednosti
i stvaranja novih od strane revolucionara“.
Willi Munzenberg je rekao:
„Moramo organizovati intelektualce i iskoristiti ih
da zasmrde celu zapadnu civilizaciju.
Tek tada, nakon što su
iskvarili sve njene vrednosti i učinili život nemogućim,
možemo nametnuti diktaturu proletarijata“.
Iz ovoga je proizašao kultur-marksizam, subverzivna ideologija,
koja je značila da pol, seksualna orijentacija, porodica, rasa,
kultura ili religija, svaki pojedinačni aspekt identiteta bele osobe
treba biti ispitan. Svaka norma ili standard u društvu
treba biti izazvan, ideološki izmenjen i demoliran,
kako bi navodno 'beneficiralo' 'potlačenim grupama'
umesto Evropljanima.
Time bi se navodno stvorilo društvo u kojem se Jevreji
ne bi posmatrali kao spoljna klasa koja se ističe,
gde se mogu osećati sigurnije u usponu na najviše društvene položaje,
ne nailazeći na veliko protivljenje od strane Evropljana.
Celokupna svrha kultur-marksizma
je bila delegitimizacija i proterivanje evropskih etničkih interesa
i njihovo zamenjivanje sa manjinama.
Kada sam počeo da pišem o jevrejskim intelektualnim pokretima,
shvatio sam da ne mogu samo da idem naokolo i prebrojavam Jevreje.
Ono što sam morao da pokažem je da ste imali kohezivno jezgro Jevreja
koji su se međusobno podržavali,
da su oni bili temelj ovog pokreta.
I morao sam da pokažem da su se ti ljudi identifikovani kao Jevreji,
i morao sam da pokažem da oni gledaju na to što rade
kao na unapređivanje specifičnih jevrejskih ciljeva.
Na primer, jedna od najčešćih stvari je bila
zabrinutost u vezi antisemitizma.
Dosta mog pisanja u mojoj knjizi "The Culture of Critique" (Kultura Kritike)
je bila da pokažem da su Jevreji,
koji su bili u centru jevrejskih intelektualnih pokreta,
bili veoma zabrinuti zbog problema poput antisemitizma,
da su pokušavali da razviju teorije
u kojima je antisemitizam postao patologija,
u kojima antisemitizam nije imao intelektualnu osnovu,
u kojima je bio prosto moralno neprihvativ.
Bilo je važno pokazati da je jevrejska identifikacija važna
u unapređenju specifičnog jevrejskog cilja.
Sada, to ne znači da je ovo bio cilj koji imaju svi Jevreji.
Zapravo, ne tvrdimo da su svi Jevreji bilo šta...
Na primer, psihoanaliza ima specifične ciljeve.
Bili su zabrinuti zbog antisemitizma,
ali to ne znači da je većina Jevreja
uopšte verovala u psihoanalizu ili bilo šta drugo.
Govorimo o kohezivnoj grupi ljudi
Vrlo je lako pokazati da su intelektualci Frankfurtske škole
Max Horkheimer, Adorno i ovi drugi istaknuti ljudi iz Frankfurtske škole
imali jake jevrejske identitete.
Franc Boas, poznati antropolog, veoma jak jevrejski identitet.
Veoma duboka zabrinutost zbog specifičnih jevrejskih pitanja poput antisemitizma;
gledali su na njihove posebne intelektualne poduhvate
kao na unapređenje specifičnih jevrejskih ciljeva.
Nema ničega lošeg u unapređenju sopstvenih ciljeva, to je nešto što svi radimo.
Jedina stvar je u tome što su se ovi ciljevi
često sukobljavaju sa onima od drugih ljudi, i tako..u suštini..
na primer, Frankfurtska škola je razvila ideologiju
u kojoj se bilo koja grupna identifikacija
koju je nejevrejin posjedovao, smatrala patologijom,
tako da ako se neko poput mene identifikovao kao belac
i mislio da poseduje interese kao belac,
pa, na to se gledalo kao na psihijatrijski poremećaj.
Nikada se nisu pominjali Jevreji sa veoma jakim
osećajem jevrejskog identiteta i jevrejskim interesima,
ili da sa njima nešto nije u redu.
To je bila ideologija koja je uokvirivala,
koja je zaista uokvirila..prisvojena ponašanja nejevreja kao 'patološka'.
Čak i porodični život koji nejevreji...sa jakim porodičnim vezama, i tako dalje..
nešto nije u redu sa njima.
Njihove porodice su bile autoritarne i radile su sve psihoanalitičke stvari
u pokušaju da dokažu takve tvrdnje, ali to je bilo samo, znate..
izmišljena nauka bez uopšte bilo kakvih naučnih osnova.
Posle Marksa, postojala je grupa..marksista, koji su mudro odlučili G.Edward Griffin - Autor
da ovo kolektivističko društvo jednoj naciji možete nametnuti The Creature from Jekyll Island (Stvorenje sa ostrva Džekil)
takođe i putem kulture, uvođenjem određenih vrednosti i pojmova
koje bi razrušile porodicu.
Na primer, ako biste nekako mogli da razbijete porodičnu zajednicu
tako da više nije samoodrživa i da više nije cenjena u društvu,
onda bi te pojedine članove prepustio...
koji su se predhodno mogli obratiti porodici za podršku u trenucima potrebe...
oni bi sada bili odbačeni, Degradacija porodice
ne bi imali gde da odu u vreme potrebe,
pa se sada moraju obratiti vladi.
Kultur-marksizam bi postao takva vrsta aktivnosti koja
u svakom društvu ruši kulturu na takav način da se "potlačene" žene "oslobođene" žene
ljudi instinktivno okreću vladi kao alternativi
za podršku koju bi inače imali.
To se radi putem umetnosti i muzike,
kroz književnost, putem filmova i takvih stvari.
Usađivanje određenih ideja i koncepta,
Što ih čini vrlo zrelim za filozofiju kolektivizma
i čini ih vrlo zrelim za okretanje prema vladi
kao velikom tatici, velikom rešavaču svih problema.
Pod kolektivizmom se podrazumeva da ako je nešto dovoljno važno,
onda država treba da uskoči
i da se pobrine da se svi povinuju, hteli to ili ne.
Cela poenta socijalističkog društva
je da se učine četiri stvari o kojima Marks govori:
1 - Uništavanje porodice; 2 - Uništavanje imovine;
3 - Uništavanje religije; i 4 – Uništavanje nacije.
I ono s čime završiš jeste gulag,
gde cela zemlja postaje Sovjetski Savez.
Skoro svaki film koji Holivud danas objavi
mora da prikazuje karaktere/protagoniste sa najmanje jednim od sledećih atributa:
1 - Protagonista i/ili antagonista su razvedeni.
2 - Žena je prikazana kao dominantna, kontrolišuća, nasilna i/ili jednostrana sa muškarcima.
3 - Muškarac je prikazan kao povučen, ženstven, previše osetljiv i/ili kao varalica.
4 - Negde u porodici bar jedan od njenih neposrednih članova
mora biti lezbejka, gej, biseksualac ​​ili slobodnjak (za'ženska prava').
Često se atributi mešaju u različitim proporcijama
pa se čak i mešaju sa trunkom šizofrenije,
dok muškarci i žene zamenjuju uloge.
Jedna od velikih tema u filmovima poslednjih godina je to da
belci skoro imaju tendenciju da nestaju sa pozicija heroja,
gde bivaju nekako, znate...idealizovani ili tako nešto.
Na njihovom mestu sada imate ljude kao što su Morgan Freeman, glumci koji su veoma odgovorni,
moralni, bogoliki i tako dalje,
ili imate akcione figure kao što su Will Smith i Wesley Snipes i tako dalje,
dakle, imate strašno mnogo odstranjivanja belaca
u medijskim slikama u poslednjih nekoliko decenija.
I dok su belci često kriminalci,
često imate plavokose, plavooke ljude koji igraju kriminalne uloge,
glume ljude koji su nepošteni ili slabi, ili submisivni.
A crne karaktere koji su veoma jaki, veoma mudri;
često viđate, naravno, crne kompjuterske tehničare, crne naučnike,
crne učitelje i profesore koji su veoma mudri i sve razumeju.
Belci su prikazani kao glupani, često kao da su neodgovorni,
često kao da im je potreban savet crnaca ili drugih manjina.
To je zaista vizuelno pomeranje belaca
iz centra pažnje ka periferijama,
i mislim da ovo priprema bele ljude
za njihovo izmicanje iz kulture u celini.
Goran Rosenberg, švedski jevrejski pisac i novinar, objašnjava motiv
iza pokušaja uništavanja belih zemalja pomoću kultur-marksizma:
„Istorijski gledano, Jevreji su uvek napredovali u nacijama i carstvima
sa multikulturalnim, pluralističkim i tolerantnim okruženjima,
dok su loše prolazili u jakim, etničkim ili nacionalističkim društvima.
Evropski Jevreji su oduvek bili simbolični stranac ili „tuđin“.
Stoga, po definiciji,
društvo u kome je stranac dobrodošao je dobro za Jevreje.
Budućnost evropskog jevrejstva zavisi od naših sposobnosti
da oblikujemo multikulturalno, pluralističko i raznovrsno društvo“.
websajt smashculturalmarkism.com [više ne radi]
izuzetno dobro objašnjava fenomen kultur-marksizma.
Kultur-marksizam ili kultur-boljševizam, generična kultura,
nastoji da uništi sve dobro u vezi društva, ono što ga drži na okupu,
što mu pomaže da napreduje, što promoviše inteligenciju i lepotu.
On nastoji da degeneriše društvo i da ga odvede u niži oblik
gde su ljudi manje inteligentni, i više nalik na životinje.
Zasnovan je na marksističkoj laži
da je sve što je dobro u društvu oblik ugnjetavanja.
Svaki put kada neko promoviše kultur-marksizam,
koriste istu tezu, tvrdeći da se radi o oslobađanju ljudi od opresije.
Sve ove zajedničke kultur-marksističke teme se reklamiraju
istom laži, "da su učinjene u ime slobode":
Liberalizam, seksualna perverzija, degenerisana umetnost, degenerisana muzika,
masovna imigracija, anti-inteligencija i promovisanje ljudi da se ponašaju kao životinje,
korumpirane verzije feminizma, multikulturalizam,
opresija naroda evropskog porekla i uništavanje nacionalizma,.
i uništavanje nejevrejskih religija.
Kultur-marksizam je u velikoj meri spoj Marksa i Frojda.
To je marksizam primenjen u kulturnoj sferi
i analizi u kontroli medija, umetnosti, pozorišta, filma
i drugih kulturnih institucija u društvu,
često sa naglaskom na klasu, pol i rasu.
Kao vid političke analize,
kultur-marksizam je dobio na snazi 1920-ih
i bio je model kojeg je koristila grupa intelektualaca u Nemačkoj
poznata kao 'Frankfurtska škola',
a kasnije i druga grupa intelektualaca
u Centru za Savremene kulturološke studije u Birmingemu, Engleska.
Oblasti studija kulture i kritičke teorije
su ukorenjeni i pod uticajem su od strane kultur-marksizma.
Kultur-marksizam je formulisan kao način da se evropske nacije i civilizacije
potkopaju koristećenjem metoda koje nisu puko, direktno političko dejstvovanje.
Teodor Adorno je takođe bio originalni član Frankfurtske škole.
Uz pomoć Američkog Jevrejskog Komiteta,
napisao je knjigu pod naslovom 'The Authoritarian Personality' (Autoritarna Ličnost).
Svrha knjige je bila da se učini da svaka pripadnost grupi
zvuči kao znak duševnog poremećaja.
Patriotizam, religija, porodična i rasna lojalnost
su bili pokazatelji opasne i defektne 'autoritarne ličnosti'.
Kritička teorija ove škole je propovedala da je
autoritarna ličnost bila proizvod patrijarhalne porodice.
Ovo je bio jedan od osnovnih principa Kultur-Marksizma...
potreba za razbijanjem porodične zajednice.
Frankfurtska škola je zasnovala... je razvila ideologiju
da ste morali nekako odbaciti svoju porodicu.
Ako odbacite svoju porodicu, veća je verovatnoća da ćete prihvatiti,
tj. bila bi manja verovatnoća da ćete biti antijevrejski najstrojeni.
I tako, znate, to je bila izuzetna stvar, jer
nikada nisu spekulisali da jevrejska deca treba da odbace svoje roditelje.
Oni će preneti judaizam sledećoj generaciji.
Morate imati decu koja se identifikuju sa svojim roditeljima...
ali autoritarna ličnost koja se identifikuje sa svojim roditeljima,
posebno ako su bili hrišćani, je bila samo oličenje 'patologije'.
Ovo je trebalo iskoreniti.
Da li ste videli šta je autoritarna ličnost?
Isticanje pojedinaca radikalnog individualizma kao kulturnog ideala.
Sada, naravno, individualizam ima duge korene u evropskom društvu,
ali ono o čemu govore sa radikalnim individualizmom
jeste odbacivanje svih privreženosti.
Vi prosto postanete izolovani pojedinac.
Ovo nije recept koji su Jevreji ikada usvojili.
Dakle, ako postoji išta što je karakteristično za judaizam,
onda je to snažan osećaj identifikacije sa grupom.
Dakle, u suštini, ovo je recept za ponašanje nejevreja,
što bi ih, u suštini, učinilo manje verovatnim
da imaju privrženost drugim grupama, jer šta...
sa stanovišta Jevreja, šta je najstrašnije?
To je grupa nejevreja ujedinjena ideologijom,
gde imaju snažan osećaj pripadnosti grupi,
i gde se na Jevreje gleda negativno.
Mislim, paradigma, a to bi, naravno, bio Nacional Socijalizam,
u Nemačkoj, od 1933. do 1945. godine.
U suštini, ono što je sačinjavalo nacizam,
jeste snažan osećaj pripadnosti članu nacije,
imati snažan osećaj da ste deo grupe,
a ovi drugi ljudi nisu, prosto...niste na 'istoj stranici',
Jevreji posebno. I tako, jedan od načina da se rešite toga, u suštini,
jeste promovisanje individualizma za sve. Oslobodi se odanosti,
nemaj nikakvu odanost veri, državi, rasi, čak ni porodici.
I opet, jedna od stvari koje stalno ističem je da je ovo
potpuno licemerno, jer biti jevrej sa jakom samo-identifikacijom
znači da ste vrlo vazani za grupu,
da imate snažan osećaj članstva u grupi,
da smatrate da su vanjske grupe potencijalni
opasni neprijatelji i tako dalje.
Psihološki proces članstva u grupi nas čine
da gledamo negativno na ljude iz drugih grupa,
i to važi za Jevreje kao i za bilo koga drugog,
tako da snažno identifikovani Jevreji imaju tendenciju da posjeduju
snažno pozitivne stavove o njihovoj grupi,
a izrazito negativne poglede na autsajdere.
Znate, to je deo 'Kultura kritike' [autorova Knjiga]
ovih jevrejskih intelektualaca, imaju veoma negativne stavove
o kulturi i narodima... izvan njih.
Adorno je u knjizi definisao roditeljstvo, ponos na svoju porodicu, hrišćanstvo,
pridržavanje tradicionalnim polnim ulogama i stavovima prema seksu,
i ljubavi prema sopstvenoj zemlji, kao 'patološkim pojavama'.
Kultur-Marksisti su želeli da stvore sukob između
'potlačenih' manjina i većina 'koje potlačuju',
između onih koji su navodno imali privilegije i onih bez njih.
Radnička klasa je zamenjena manjinama.
Sva odanost porodici, naciji i kulturi
se smatrala kao glavna prepreka i izvor antisemitizma.
Da bi se oslobodili svakog otpora jevrejskom interesu,
moral unutar svake bele osobe bi morao da bude zdrobljen i nagrizen.
Nacionalizam, rasni realizam, heteroseksualnost, suverenitet,
homogenost, tradicionalizam, lojalnost i nuklearna porodica
su smatrani velikim preprekama
komunističkom preuzimanju zapadne civilizacije.
Tako su kultur-marksisti smislili načine
postepenog razbijanja naše kulture iznutra.
Marksističku ideju jednakosti zapravo nije moguće ostvariti u realnosti.
Radi se samo o rušenju onih koji se ističu,
uspešnih, vrednih, poduzetnih ljudi, do istog nivoa
kao oni koji ništa ne rade, koji propadaju i koji su lenji.
Ovako svakoga činite, „jednakim“.
Da bi potkopali zapadnu civilizaciju, jevrejski ekstremisti
su se pozivali na najnegativniju i najpogubniju moguću kritiku
svake sfere života nejevreja.
Anti-bela politika koju su očekivali
će se kasnije širiti kao virus.
Kultur-marksizam nam je dao anti-belu politiku kao na primjer:
onlajn dejting, moralna i polno-rasna relativizacija,
homoseksualizacija dece, masovna imigracija,
rasne tenzije, prisilni multikulturalizam.
Sistematsko promovisanje seksualne degeneracije u društvu,
nepouzdan pravni sistem sa pristrasnošću prema žrtvama zločina,
raspad nuklearne porodice i nizak natalitet.
Značajni filozofi iz Frankfurtske škole bili su: Herbert Marcuse,
Theodor Adorno, Max Horkheimer, Walter Benjamin, Erich Fromm, Friedrich Pollock,
Leo Lowenthal, Jurgen Habermas, Alfred Schmidt, Axel Honneth,
Siegfried Kracauer, Gyorgy Lukacs.
Svi ovi intelektualci iz Frankfurtske škole su bili Jevreji.
U svim komunističkim državama, intelektualci su prvi bili ciljani.
Slobodno razmišljanje je opasno za sistem.
Socijalna pravda i feminizam, da spomenemo samo neke,
su sve pokreti protiv belaca, protiv slobode govora
inspirisani i rođeni iz kritičke teorije,
i tako, dolaze pod okrilje kultur-marksizma.
Popularna manifestacija kultur-marksizma je i politička korektnost,
koju veliki engleski pisac Theodore Dalrymple ovako elokventno definiše:
„U svojoj studiji o komunističkim društvima sam došao do zaključka
da svrha komunističke propagande nije bila da te nagovori ili ubedi,
niti da te obavesti, već da ponizi; i stoga,
što je manje korespondirala realnošću to bolje.
Kad su ljudi primorani da ćute,
kada im se govore najočiglednije laži, ili još gore,
kada su primorani da same laži ponavljaju,
jednom zauvek izgube njihov osećaj častitosti[poštenja].
Pristati na očigledne laži je... na neki mali način i sam postati zao.
Nečiji stav da se odupre bilo čemu je na taj način erodiran, pa čak i uništen.
Društvo emaskuliranih lažova je lako kontrolisati.
Ako ispitate 'političku korektnost',
mislim da ona ima isti efekat, i za to je i namjenjena“.
Feminizam je bio deo evolucione strategije jevrejske grupe
koji je proizašao iz razmatranja poznate Frankfurtske škole.
Njegov cilj je bio da izazove negodovanje, podele i oslabi odnos
između muškaraca i žena u nejevrejskom društvu.
Da bi uništili institut braka i neophodnost porodice,
žene bi bile pretvorene u radne jedinice.
Feminizam je ideja da su žene slobodne kada služe svojim poslodavcima,
ali robovi kada pomažu svojim muževima.
Pomoću promovisanja aborcija i radikalnog feminizma,
polovi bi se okrenuli jedan protiv drugog i, posledično bi,
sprečavanjem rađanja, smanjili njihovu demografiju.
Feministička propaganda bi isprala mozak belim ženama
da brak za njih predstavlja ropstvo i da se
sloboda za žene ne može osvojiti bez ukidanja braka
i tradicionalnih veza.
Jevrejski intelektualci, jevrejski aktivisti su bili veoma uključeni u
u feminizmu, na primer.
Postoji tendencija da se beli muškarac gleda kao neko..
kao nešto što u društvu mora biti degradirano,
..ali zato nema sumnje da su 1950-ih godina
beli muškarci 'vodili predstavu' u Americi.
Feminizam, znate...žene su bile srećne što ostaju kod kuće i imaju decu.
Sada se žene ohrabruju da idu i imaju karijere
i da imaju vrlo malo dece.
Dakle, moje mišljenje je da bi bilo daleko bolje..
mislim da bi puno žena bilo mnogo srećnije da budu žene i majke,
nego da ulaze u svet poslovanja,
gde se moraju takmičiti,
gde moraju, manje više, da ostave porodicu u pozadini.
Seksizam je bio izraz skovan od strane
feminističke jevrejke Margaret Feldman, koja je promovisala aborcije.
Ovaj epitet bi se koristio za napad na svaku osobu koja podržava prirodni poredak
i međusobno komplementarne uloge polova u društvu.
Feminizam nema apsolutno nikakve veze sa zaštitom žena.
To je kultur-marksistički program za degradaciju i pokoravanje belih muškaraca,
i, naravno, belih žena.
Dakle, jedna od stvari koje mi je rekao je
(?) u kući jedne noći i mi smo razgovarali
i počne da se smeje i kaže:
Aaron-e, šta ti misliš, šta se dešavalo u pokretu za oslobađanje žena?
...I rekao sam da...u tom trenutku prilično konvencionalno razmišljam o tome,
Rekao sam: „Žene imaju pravo da rade, da dobijaju jednaku platu kao muškarci,
baš kao što su osvojili pravo glasa“.
A on je počeo da se smeje i rekao: "Ti si idiot."
A ja sam rekao "Zašto sam ja idiot?"
Rekao je: „Dopusti mi da ti kažem o čemu se radi.
Mi, Rokfeleri, smo to finansirali.
Mi smo finansirali 'žensku lib', znaš?
A mi smo ti koji su prešli po svim novinama
i televizijama, Fondacija Rokfeler“.
On kaže: "Želiš li da znaš zašto? Postojala su dva osnovna razloga."
A jedan razlog je bio: „Nismo mogli da oporezujemo polovinu stanovništva, pre 'ženske lib'.
A drugi razlog je bio: „Sada decu školujemo u ranom uzrastu.
Možemo indoktrinirati decu kako da razmišljaju.
To razbija porodicu. Deca počinju da gledaju na državu kao na porodicu,
kao školu, kao službenika, kao njihovu porodicu, a ne onako kako ih roditelji uče.
I to su dva osnovna razloga za 'žensku lib'.
Za šta sam do tada mislio da je plemenita stvar, znate....
Kada sam video njihove namere iza toga, odakle dolaze,
kada su ih stvorili, sama pomisao...
Video sam zlo iza onoga što sam mislio da je plemenit poduhvat.
Jevrejska radikalna feministkinja Robin Morgan je izjavila:
„Osećam da je „mržnja muškaraca“ častan i održiv politički čin,
da potlačeni imaju pravo na klasnu mržnju
protiv klasa koje ih potlačavaju.....
....Ne možemo uništiti nejednakost između muškaraca i žena
dok ne uništimo brak“.
Linda Gordon, jevrejska feministkinja i istoričarka, objašnjava:
„Nuklearna porodica mora biti uništena...
Bez obzira na njeno konačno značenje,
raspad porodice je sada objektivno revolucionaran proces“.
Da bi to uradila, jevrejska feministkinja Andrea Dworkin je izjavila:
„...moraćemo uništiti strukturu kulture kakvu poznajemo,
njenu umetnost, njene crkve, njene zakone;
njenu nuklearnu porodicu zasnovanu na očevom-pravu i nacionalnim državama“.
Ona nastavlja: ​​„Želim da vidim sve muškarce namrtvo istučene
i sa visokom štiklom gurnutom u njihova usta, kao jabuka u ustima svinje“.
Jevrejska feministkinja Susan Sontag kaže:
„Bela rasa je rak ljudske istorije."
Borba za gej brakove generalno uključuje
laži u vezi onoga šta ćemo sa brakom da radimo kada tamo stignemo, znate..
jer smo lagali da se institucija braka neće promeniti,
i to je laž.
Institucija braka će se promeniti i trebala bi da se promeni,
i opet, mislim da ne bi trebala da postoji.
Hiperinflacija Nemačke je privukla međunarodnu zajednicu u Berlin,
i Berlin je bio poznat kao moralna septička jama Evrope
gde se mogla imati svaka pokvarena seksualna aktivnost.
Kultur-marksistički Jevreji su uveli
dekadenciju i nemoralnost u nemačku kulturu, filmove, umetnost i pozorište.
Zato su ljudi bili toliko voljni, to je bio Vavilon 20-ih.
Stvari koje su se smatrale da su nemoralne, amoralne
su postale nebitne, i bilo šta je prolazilo.
Prostitucija je legalizovana 1927. godine.
Timovi majki i ćerki nudili su svoje usluge
istom klijentu istovremeno.
Bilo je ništa manje nego 17 različitih tipova prostitutki u ovom kuplerajskom gradu.
Bilo je klubova u kojima su lezbejke volele da bičuju školarce
i našli biste vojne oficire sa decom koja im sede u krilu.
Tako da je mnogo toga bila gluma,
ali je bilo dosta ljudi koji su se i tome prepuštali.
Prve homoseksualne i transseksualne propagandne pozorišne igre
su stvorene u Berlinu 1920-ih.
Prve pozorišne predstave sa preljubom su napravili jevrejski autori.
Mesta koja nisi primećivao bi se pretvorila u sulude striptiz klubove.
Podrumi restorana
bi bile homoseksualne ili lezbejske sobe za štrample i seksualni klubovi.
Kada imate nezaposlenih, takođe imate povećan broja seksualnih radnika.
Ali nisu bili samo Berlinci,
bilo je na desetine i možda čak i stotine hiljada mladih momaka i devojaka,
koji su dolazili u Berlin da učestvuju u ovoj tvrdoj valuti seksualnoj saobraćaja. Mel Gordon - Autor - Voluptuous Panic: The Erotic Vorld of Veimar Berlin
Bio je to grad koji je bio ispunjen lezbejskim životom.
Postojala je ideja da nisi morao
da se kriješ gde god da odeš, šta god da si bio.
Pedofilija je normalizovana,
maloletne devojke su uspevale unosno da zarade
u Berlinu kao prostitutke.
Devojčice su bile slobodno dostupne, i mogle su se telefonom
naručiti klijentima i isporučiti kao 'obroci za poneti'.
Svaki intelektualac, većina levičari. Cela politička desnica,
koji su praktično došli iz Minhena, u početku nisu igrali nikakvu ulogu.
Ceo grad je bio u rukama levičarskih ideja.
Dr Manfred Reifer, poznati vođa bukovinskih Jevreja, je rekao:
„Dok su se veliki delovi nemačke nacije borili
za očuvanje svoje rase mi Jevreji smo
ispunili Nemačke ulice našim poklicima.
Štampu smo snabdevali člancima na temu Božića i Uskrsa
i upravljali njenim verskim uverenjima na način koji smo smatrali pogodnim.
Ismevali smo najviše ideale nemačke nacije
i skrnavili stvari koje ih čine svetim."
Izdavačke kuće u vlasništvu Jevreja kao što su Benjamin Hars, Leon Hirsch
i Jacob Stalin Company su delili knjige
koja su otvoreno potkopavale zapadne tradicionalne vrednosti.
Jevreji su takođe pokrenuli intenzivnu kampanju za besplatanu aborciju
dok su dr. Mak Haddon (?), dr. Lothar Wolf, Martha Ruben-Wolf,
Alphonse Goldschmidt pisali brojne članke
podstičući aborciju i prezervative za Nemce
kako bi još više smanjili njihov natalitet.
Na čelu filmske i pozorišne delatnosti su bili Jevreji, kao na primer
Josef von Sternberg, Bertolt Brecht, Erich Palmer i mnoštvo drugih Jevreja.
Istraživanje seksualnosti su vodili jevrejski seksolozi
Iwan Bloch i Magnus Hirschfeld.
Transrodna zajednica je podsticala primitivne seksualne operacije,
jer se muškarci i žene više nisu osećali prijatno u svojim prirodnim ulogama.
Jer je divljala prostitucija, droga, pedofilija, homoseksualnost, preljuba,
sadizam, mazohizam, dekadentna umetnost, pa čak i bestijalnost,
Nemačka je bila nesigurno mesto za tradicionalnu nemačku porodicu.
Konzervativni Nemci su gledali na Berlin sa prezirom,
uništavajući ono što je preostalo od narodnog duha.
Kriminalne bande su živele od prostitucije, trgovine drogom,
ilegalim kockanjem, pornografijom, pljačkom i provalama.
Policija je bila nedovoljno plaćena, korumpirana i osećala se potpuno nemoćno,
zbog ustavnih ograničenja policijskih ovlašćenja.
Maurice Samuel je bio jevrejski i cionistički pisac rumunskog porekla,
prevodilac i predavač.
Godine 1924. je izričito izjavio u svojoj knjizi „Vi nejevreji“, sledće:
„Mi Jevreji, mi smo razarači i ostaćemo razarači zauvek.
Ništa što možete da uradite neće zadovoljiti naše potrebe i zahteve.
Zauvek ćemo uništavati jer želimo svet za nas same."
Jevrej dr. Kurt Munzer, je u svom romanu 'Der weg nach Zion',(Put do Ciona), napisao:
„Korumpirali smo krv svih rasa Evrope –
možda smo ih zarazili.
Danas je sve jevrejizovano. Naše razmišljanje je u svemu živom,
naš duh vlada svetom. Mi smo gospodari,
jer sve što danas ima moć je čedo našeg duha.
Neko nas može mrzeti, neko nas može oterati.
Naši neprijatelji mogu nadjačati nad našom fizičkom slabošću.
Ali više nas se ne može oterasiti.
Proždirali smo narode, zavladali rasama,
oskrnavili ih, slomili njihovu snagu,
učinili sve trulim, lenjim i pokvarenim našom bajatom kulturom.
Naš duh se više ne može istrebiti“.
Rabin Harry Waton je rekao:
„Komunistička duša je duša judaizma...
Kada pogledamo dublje u prirodu komunizma,
vidimo da to u suštini nije ništa drugo nego judaizam.
Pošto su Jevreji najviši i najkulturniji narod na Zemlji,
Jevreji imaju pravo da sebi potčine ostatak čovečanstva
i da budu gospodari cele zemlje...
Jevreji će postati gospodari cele Zemlje
i potčiniće sebi sve narode...
Judaizam je komunizam, internacionalizam, univerzalno bratstvo ljudi,
emancipacija radničke klase i ljudskog društva.
Ovim duhovnim oružjem Jevreji
osvojiće svet i ljudski rod...
Arijevci će biti uništeni i marksizam će trijumfovati“.
Iskreni vajmarski jevrejski pesnik Stefan Zweig
se sada plašio reakcije Jevrejstva, govoreći:
„Odvratno je kako munjevito Jevreji sve preuzimaju.
Zar nije naša odgovornost da predvidimo opravdano antisemitsko ogorčenje
i pozovemo naše ljude nazad razumu“.