JUDEA ERKLÆRER KRIG MOD TYSKLAND
I 1932 sagde Bernard Lecache, præsident for World Jewish League:
"Tyskland er vores offentlige fjende nummer et.
Det er vores formål at erklære krig uden nåde mod hende."
I marts 1933, før tyskerne havde vedtaget nogen anti-jødiske love
og før nogen fjendtligheder mod jøderne havde fundet sted,
verdensomspændende jødiske ledere officielt udstedt
en krigserklæring mod Tyskland.
En verdensomspændende jødisk boykot af tyske varer begyndte.
20.000 jøder protesterede ved New Yorks rådhus.
Stævner og boykot blev rettet mod tyske varer.
Samuel Untermeyer, der taler på vegne af international jødedom,
erklærede krig mod Tyskland med økonomisk boykot.
Forsiden af ​​London Daily Express den 24. marts havde en overskrift:
"JUDEA ERKLÆRER KRIG MOD TYSKLAND".
Jødiske ledere blev citeret for at opfordre til en
hellig krig mod det tyske folk:
"Den jødiske grossist vil forlade sit hus, bankmanden, sin børs,
købmanden, hans forretning og tiggeren hans ydmyge hytte,
for at deltage i den hellige krig mod Hitlers folk..."
'The Express' sagde, at Tyskland nu blev konfronteret
med en international boykot af sin handel, sine finanser og sin industri.
I London, New York, Paris og Warszawa,
Jødiske forretningsmænd går sammen om at tage på et økonomisk korstog.
I august 1933 talte Samuel Untermeyer om en planlagt udslettelse
og udryddelse af jøder i gang og også om en krig
der skal føres mod Tyskland for at stoppe det.
I en hysterisk radioudsendelse efterlyste Untermeyer jøderne
at ødelægge Tyskland i en hellig krig
fordømmer tyskerne som grusomme, vilde udyr og indædte.
Untermeyer hævdede, at tyskerne var ved at udslette jøderne
ved at "låse dem inde i modbydelige koncentrationslejre,
sulter og torturerer dem, myrder og slår dem uden grund
og ty til enhver anden tænkelig form for tortur,
umenneskeligt hinsides undfangelse,
indtil selvmord var blevet deres eneste flugtvej,
og alt udelukkende fordi de er eller deres fjerne forfædre var jøder..."
Dette var 1933, og Untermeyer talte allerede om et Holocaust.
Nå, han må have haft nogle overnaturlige mentale kræfter.
I en radioudsendelse på WABC New York den 6. august 1933 udtalte Untermeyer, at:
"Enhver af jer, både jøde og ikke-jøde,
som ikke allerede er indrulleret i denne hellige krig, bør gøre det nu og her.
Det er ikke tilstrækkeligt, at du ikke køber varer fremstillet i Tyskland.
Du skal nægte at handle med enhver købmand eller butiksejer
der sælger tyskproducerede varer
eller hvem formynder tyske skibe eller skibsfart...
Vi vil underminere Hitler-styret og bringe det tyske folk til fornuft
ved at ødelægge deres eksporthandel, som deres eksistens afhænger af.
Boykot af alle tyske varer og tjenester.
(?) Vi må nu modvilligt gå i gang med en verdensomspændende boykot
(?) hvor vi kræver og nu modtager bred opbakning fra mænd og kvinder
af alle trosretninger og klasser.
I alle tider blev der aldrig ført mere hellig krig.
For at gøre deres del og tjene denne civilisations hær,
(?) du har kun at købe og bruge, men at nægte at købe og bruge
(?) nogen varer fremstillet i Tyskland eller ??? på tyske skibe eller skibsfart.
Det nye Tyskland, der vil bryde fri fra jødisk overherredømme
blev erklæret for at være en fjende af jødisk interesse
og derfor skulle den økonomisk kvalt igen.
Det er også vigtigt at bemærke, at dette var før
Hitler besluttede at boykotte jødiske varer.
Mange jøder i Tyskland og Palæstina var imod den internationale boykot
siger, at det vil fremme anti-jødisk vold i Tyskland.
Disse jøder støttede det nationalsocialistiske regime,
men de jødiske supremacister var overhovedet ligeglade.
På trods af den tyske regerings bestræbelser på at afhjælpe spændingerne
og forhindre eskalering af navneopråb
og trusler fra den internationale jødiske ledelse, fortsatte det.
Intensiteten af ​​den jødiske kampagne mod Tyskland var sådan
at Hitler udtalte, at hvis kampagnen ikke stoppede,
der ville være en endags boykot i Tyskland af jødiskejede butikker.
På trods af dette fortsatte hadkampagnen med at tvinge Tyskland
at træffe defensive foranstaltninger, der skabte en situation
hvor jøder blev mere og mere udstødt.
På samme måde skrev den jødiske avis Natasha Retsch:
"Krigen mod Tyskland vil blive ført af alle jødiske samfund,
konferencer, kongresser... af hver enkelt jøde.
Derved vil krigen mod Tyskland oplive ideologisk
og fremme vores interesser, som kræver, at Tyskland bliver fuldstændig ødelagt.
Faren for os jøder ligger i hele det tyske folk,
i Tyskland som helhed såvel som individuelt.
Det skal uskadeliggøres for altid.
I denne krig er vi jøder nødt til at deltage,
og dette med al den styrke og magt, vi har til vores rådighed. "
Verdensomspændende jødisk ledelse med et jerngreb af verdens medier og presse
begyndte nu den massive lancering af propaganda mod Tyskland,
som snart ville eskalere til Anden Verdenskrig.
Det var som direkte reaktion herpå, at den tyske regering
endelig indledte en endags boykot af de jødiske virksomheder,
efter at jøderne havde erklæret krig mod Tyskland.
Dr. Joseph Goebbels meddelte, at endagsboykotten ville blive ophævet
hvis anti-tyske protester blev suspenderet.
Hvis protesterne ikke sluttede, advarede Goebbels
at den anti-jødiske boykot ville blive genoptaget.
Dette ville dog ikke hjælpe.
Den verdensomspændende jødiske boykot fortsatte i flere måneder.
Vladimir Jabotinsky, som var en jødisk kommunist
og en grundlægger af terrororganisationen Irgun,
skrev i januar 1934-udgaven af ​​Natasha Retsch:
"Kampen mod Tyskland har stået på i flere måneder
af ethvert jødisk samfund, konference, kongres, handelsorganisation,
af enhver jøde i verden. Der er grund til at tro
at vores del i kampen vil være af almen værdi.
Vi skal slippe en åndelig og materiel krig løs
af hele verden mod Tyskland.
Tysklands ambition er at blive en stor nation igen,
at generobre hendes tabte territorier og kolonier.
Vores jødiske interesse derimod,
kræve fuldstændig ødelæggelse af Tyskland.
Den tyske nation er kollektivt og individuelt en fare for os.
David A. Brown, national formand for United Jewish Campaign, 1934, sagde:
"Vi jøder vil bringe en krig mod Tyskland."
Chaim Weizmann, formand for både Det Internationale Jødiske Agentur
og af Den Zionistiske Verdensorganisation
og senere Israels første præsident, udtalte i 1936:
"Det er ingen overdrivelse at sige, at 6 millioner jøder
er dømt til at sidde i fængsel i denne del af verden,
hvor de er uønskede, og for hvem landene er opdelt i dem
hvor de er uønskede og dem hvor de ikke bliver indlagt.
Emil Ludwig Cohn i 1938 sagde:
"Hitler ønsker ikke krig, men han vil blive tvunget til det og faktisk snart.
England har det sidste ord, ligesom i 1914..."
Henry Morgenthau, sekretær for det amerikanske finansministerium, Hearst Press, september 1933, sagde:
"Krig i Europa i 1934 var uundgåelig."
I 1938 blev den jødiske krigserklæring mod Tyskland gentaget.
Det amerikanske folk blev opfordret af den jødisk ejede presse til at
boykot alle tyske varer og tyske virksomheder.
Ved verdens zionistkonferencen i 1936 sagde Chaim Weizmann:
"Måske vil kun 2 millioner overleve det kommende Holocaust,
men de vil være klar til livet i Palæstina."
Bemærk, at dette var i 1936.
Et brev offentliggjort af Miami News den 12. juli 1938,
med titlen "Kill off the Germans" sagde, at:
"Intet andet end den næsten fuldstændige udryddelse af de vilde hvide
vil sikre fred på jorden og velvilje over for mennesker."
Jødisk professor Alexander Kulisher,
bemærket advokat og zionist sagde i oktober 1937:
"Tyskland er jødedommens fjende og skal forfølges med dødbringende had.
Målet for jødedommen i dag er en
nådesløs kampagne mod alle tyske folk
og den fuldstændige ødelæggelse af nationen.
Vi kræver en fuldstændig blokade af handel,
importen af ​​råvarer stoppet,
og gengældelse mod enhver tysker, kvinde og barn."
Tysklands svar var en defensiv, ikke en offensiv foranstaltning.
Vigtige historier,
vigtige fakta,
som tydeliggør ting, vi ikke fik i skolen.
Vi modtog ikke i læseplanen.
De underviste dem ikke engang på en videregående uddannelse.
Jeg holdt foredrag foran historieprofessorer.
Hvorfor hadede Hitler egentlig jøderne?
Hvad ønskede han af dem?
Hvordan generede de ham?
Men det hele er skrevet her i "Mein Kampf".
Denne bog udkom først for nylig.
Det er netop blevet godkendt til at blive oversat til hebraisk.
Det var forbudt i alle disse år...
Men der er en tidligere oversættelse, der blev lavet af "Yad Vashem"
de fik lov til...
Hitler hævder i sin bog
at jøderne er kommunister.
De lavede den russiske revolution.
De dræbte der 30 millioner russere.
Alle de intelligente på en grusom og forfærdelig måde
og det er deres plan for hele verden.
Det næste land i rækken er Tyskland.
De grundlagde de tyske kommunistiske og socialistiske partier, og det er sandt.
"Hvis vi ikke besejrer dem nu, vil de eliminere os,
og de vil slagte yderligere 20 millioner, alle de intelligente mennesker."
Og sådan gik de fra land til land.
Så til sidst er de eneste intelligente tilbage
ville være jøderne.
Og han har ret.
Den russiske revolution blev lavet af jøder.
Den russiske hær blev bygget af Trotskij.
Han skabte den jødiske opdeling af det kommunistiske parti.
På det første billede af den russiske regering,
ud af 13 medlemmer,
6 var jøder.
Hvem grundlagde KGB?
jøder.
Så alt er klart skrevet.
Han hadede ikke jøderne, fordi de havde "Peos". (?)
Han hadede dem ikke for at overholde mitzvot,
Fordi de er kommunister.
og han skriver det tydeligt:
"Jøderne ødelagde religion og tro."
"De spredte i Tyskland kætteriet i Gud".
Det skriver han lige her.
Nu forstår du, hvorfor de ikke underviser i dette i skolerne?
For hvem skriver pensum?
De samme venstreorienterede.
De ødelagde alle værdierne.
Forgiftet litteratur og teater.
Ud af 9 store tyske aviser var 7 ejet af jøder.
tænkte, at jeg endnu ikke var færdig med at finde ud af, hvad jeg synes om det her...
Hvorfor skete disse begivenheder - hvorfor opstod denne konflikt, jøder og tyskere,
blevet så skarp, og hvorfor dette had til jøderne, hvorfor skulle det ske?
Det er stadig helt uklart for mig.
Men måske klarer jeg mig en dag.
- Jødernes had til tyskerne? - Ja.
Jeg har aldrig læst fra andre mennesker,
sådanne hadefyldte tilkendegivelser om et andet folk som fra jøderne.
- Hvorfor... - Mere end tyskernes had mod jøder?
Det er meget senere, hadet til tyskerne. Jøderne var meget tidligere.
Og det er... alt du skal gøre er at læse Talmud.
Jeg har alle 12 bind der i den autoriserede,
seneste oversættelse og udgave, 2002,
fordi vi ønskede at bekræfte de almindeligt cirkulerede udtalelser fra Talmud.
Er de nøjagtige? (Især sammenlignet med en godkendt udgave.)
Og jeg kunne ikke læse mere end tre sider, det fik mig til at føle mig syg.
Det er hvor oprørende det her er, alt det der i det om seksualitet og så videre,
om, hvordan du kan gøre det med et tre-årigt barn, og...
Du ved, det hele er bare så fremmed for os.
Jeg gider ikke engang tænke på det.
Fra 1923 til 1933 tyske nationalister
blev jævnligt mål for jødiske kommunister og terrorister.
200 nationalsocialister og 216 politifolk
blev myrdet af hovedsagelig jødiske kommunister.
20.000 nationalsocialister og 1.976 politibetjente blev såret.
Herbert Norkus, en skoledreng og medlem af Hitlerjugend,
blev brutalt stukket seks steder.
Horst Wessel, en ung tysk studerende, blev skudt.
Den schweiziske nationalsocialistiske leder, Wilhelm Gustloff,
blev brutalt myrdet af jøden David Frankfurter i 1936.
Tyskerne var rasende over mordene.
Terrorhandlingerne mod det tyske folk
fortsatte i mange år uden ende.
27. februar 1933, fire uger efter Hitlers udnævnelse til kansler,
kommunistiske terrorister satte ild til Rigsdagen.
Lokalt politi fangede en hollandsk kommunist ved navn Marinus van der Lubbe,
manden, der satte ild til Rigsdagen.
Ilden skulle have været starten på en rød anstiftet borgerkrig
før Hitler og NSDAP kunne etablere sig.
Hindenburg og Hitler handlede hurtigt, udstedte nøddekreter
og kommunistiske ledere blev arresteret
og sendt til det, der senere ville blive kaldt koncentrationslejre.
De fleste af kommunisterne var jøder. Det er derfor, medierne fremstiller det
som en systematisk forfølgelse af jøderne.
The Night of the Long Knives, også kendt som Operation Hummingbird,
fandt sted i det nationalsocialistiske Tyskland mellem 30. juni og 2. juli 1934.
Mindst 85 personer blev henrettet
og mere end tusind arresteret af nationalsocialisterne.
Grunden til dette var, at Ernst Rohm m.fl
planlagde et kup mod tyskerne.
Hitlers handlinger var at forhindre
endnu en kommunistisk revolution, der finder sted i Tyskland.
Udrensningen blev styrket og konsolideret
hærledernes støtte til Hitler.
Den 9. november 1938,
en polsk jøde ved navn Hershel Grynszpan nåede den tyske ambassade
beder om at tale med et medlem af den diplomatiske stab.
Da Ernst vom Rath, en 29-årig tysk diplomat, var placeret i Paris,
kom for at hilse på den besøgende, tog Grynszpan sin pistol
og myrdede ham med koldt blod.
Dette var strået, der knækkede kamelens ryg.
Tyskerne havde nu nok af jødisk-inspirerede boykots, bagtalelser,
krigsmageri og mord rettet mod dem.
Nyheden om mordet udløste optøjer, brænding og hærværk
rettet mod jødiske og kommunistiske butikker og virksomheder.
Optøjerne blev ikke sanktioneret af noget officielt NSDAP-medlem
og det var en vred Goebbels, der beordrede volden til at stoppe øjeblikkeligt,
og det stoppede efter den første nat.
Goebbels forhandlede på det tidspunkt om væltning
den internationale jødiske embargo
og frygtede, at volden ville afspore forhandlingerne.
Tidligt om morgenen efter Krystallnattens begivenheder,
Goebbels meddelte i en radioudsendelse, at enhver handling mod jøder
var strengt forbudt og advaret om strenge straffe
for ikke at adlyde denne ordre.
Han klagede over, at han nu skulle forklare denne frygtelige affære
til det tyske folk og verden
og at han simpelthen ikke vidste, hvilken slags troværdig forklaring han skulle give.
Hitler var også rasende, da han første gang hørte om det
og beordrede, at telexmeddelelsen skulle sendes til Galatea(?) kontorer, som lød:
"Efter udtrykkelig ordre fra den allerhøjeste myndighed,
brandstiftelse mod jødiske virksomheder eller anden ejendom
må i intet tilfælde og under ingen omstændigheder finde sted."
Flere personer blev også arresteret for vold mod jøder.
Voldens nat, som jøder omtaler som Krystallnatten,
natten til det knuste glas, bliver ofte nævnt i vestlige medier
og i vores skolebøger som skøre, spontane, antisemitiske optøjer.
Men den gentagne terror, psykologisk krigsførelse, agitation, boykot
og mord, som faktisk fremkaldte tysk vrede,
bliver aldrig nævnt i vores historiebøger.
Efter den jødiske krigserklæring mod Tyskland i 1933,
Tyske embedsmænd gik på kompromis og lavede en aftale i hemmelige forhandlinger
med Palæstina-centret for Verdens Zionistiske Organisation,
som ville tillade tyske jøder og deres aktiver at gå til Palæstina.
Den aftale blev kaldt The Transfer Agreement eller The Haavara Agreement.
Denne pagt gjorde det muligt for tusindvis af jøder
at migrere til Palæstina med deres rigdom intakt.
Udvandringen var et lovligt ført og reguleret anliggende
og ikke en form for vild flugt.
Det var et forsøg på fredeligt at løse konflikterne mellem
jøderne og tyskerne, så de begge kunne leve i fred igen.
Hver jøde var bestemt til Palæstina
indsat penge på en særlig konto i Tyskland.
Pengene blev derefter brugt til at købe tysk fremstillede landbrugsredskaber,
byggematerialer, pumper og gødning mv.
som blev eksporteret til Palæstina og solgt der
af det jødisk ejede Haavara Company i Tel Aviv.
Penge fra salget blev derefter givet til den jødiske emigrant
ved sin ankomst til Palæstina
i et beløb svarende til hans indskud i Tyskland.
Aftalen tjente således det zionistiske mål om at bringe det jødiske folk
og aktiver til Palæstina, mens de samtidig tjener det tyske mål
at reducere jødisk indflydelse i Tyskland.
Således støttede Hitler den jødiske emigration til Palæstina
i de østlige lande fra 1933 til 1941,
da krigen forhindrede yderligere samarbejde.
Da Anden Verdenskrig brød ud, var Israels økonomi
ville have en værdi af en halv billion dollars
afsendt fra Tyskland via Haavara-aftalen.
I mellemtiden i USA, årene mellem 1929 og 1939,
2 millioner mexicanere blev også deporteret til Mexico,
som først godkendt af præsident Herbert Hoover.
Af dem var 1,2 millioner faktisk født amerikanske statsborgere.
Hitlers endelige løsning på det jødiske problem
skabte et hjemland for jøderne på den smukke ø Madagaskar,
ud for det sydlige Afrikas kyst og genbosætte 1 million jøder om året
under tysk beskyttelse og opsyn.
Ideen om et jødisk hjemland på Madagaskar
havde faktisk været cirkuleret i hele Europa siden 1880'erne.
Nationalsocialisterne udarbejdede en plan, der gik i detaljer
for evakueringen af ​​jøderne til Madagaskar
og for deres bosættelse der.
SS-generalmajor Heydrich forelagde denne plan
direkte til rigets udenrigsminister i august 1940.
Madagaskar-planen blev desværre skrottet
da briterne invaderede øen i 1942,
tager kontrollen væk fra Vichy Frankrig efter slaget ved Madagaskar.
Et jødisk Madagaskar ville have været en win-win-løsning for jøder og europæere
og ville have skånet de fattige palæstinensere og andre arabiske nationer
alle de rædsler og krige, de ville udstå
efter grundlæggelsen af ​​Israel i 1948.
I århundreder har europæere og jøder haft problemer med at leve sammen.
Jøderne er tidligere blevet fordrevet fra over 100 nationer.
Denne udvisning var ikke noget nyt.
Hver enkelt nation, hvor jøderne fik fulde rettigheder og privilegier,
de havde udnyttet og moralsk korrumperet værtsnationen,
besmittede hedningerne og skabte derefter oprør mod dem selv.
De jødiske supremacister har selvfølgelig,
altid været i stand til at skyde skylden på "antisemitisme".
Nationalsocialisterne ønskede, at jøderne skulle forlade Tyskland
og zionisterne ønskede, at jøder skulle komme til Palæstina
at være med til at skabe den zionistiske stat.
Nationalsocialisterne holdt en konference i Wannsee,
en af ​​Berlins forstæder, den 20. januar 1942,
hvor det blev besluttet om den endelige løsning af det jødiske problem.
Det originale dokument fra mødet er faktisk tilgængeligt på internettet
og ingen steder står der noget om at dræbe jøderne.
Mødet diskuterede hverken gaskamre, skyderier,
ej heller nogen af ​​andre udryddelsesmetoder.
Der var aldrig en endelig løsningsplan. DAVID COLES STEMME
Det er en af ​​de løgne, der flyder rundt. Jødisk Holocaust-revisionist
Bare fordi nazisterne havde brugt udtrykket endelig løsning,
både i årene før krigen og i begyndelsen af ​​krigen,
det betyder ikke, at de nogensinde har udarbejdet en plan.
Selv referatet fra mødet, de referater der blev taget
af Wannsee-konferencen, ganske klart oplyse
at jøderne på et tidspunkt vil blive løsladt,
så der var ikke tale om nogen endelig løsningsplan.
Der blev simpelthen talt om
"Nå, nu hvor østfronten er gået i stå,
vi er nødt til at finde ud af, hvad vi skal gøre med disse mange
millioner af jøder, som vi nu har i vores varetægt."
Det var et problem, som nazisterne følte behov for at håndtere,
men ikke ved at skabe én gigantisk overskridende plan.
Formålet med Wannsee-konferencen var at diskutere og planlægge
hvordan Europas jøder ville blive deporteret mod øst.
Nogle jøder ville blive i Tyskland
at arbejde med vejbyggeri med mere.
De besluttede også, at jøder, der deltog i Første Verdenskrig,
som alle var over 65 år og alle der arbejdede i industrierne,
ville blive i Tyskland.
Dette er også blevet bekræftet af Yehuda Bauer,
professor i Holocaust-studier ved Avraham Harmon Institute of
Nutidig jødedom i det hebraiske universitet i Jerusalem.
Der blev også oprettet transitlejre i Polen
at lette indvandringen af ​​jøder.
Udtrykket "Endlosung der Judenfrage", den endelige løsning af det jødiske spørgsmål
var en sætning brugt af nationalsocialisterne
vedrørende "Auswanderung", emigration,
og "Evakuierung", evakuering af jøder i det besatte Europa,
mod øst, Palæstina og Madagaskar.
De første til at bruge udtrykket var faktisk zionisterne.
Den endelige løsning på jødespørgsmålet er faktisk,
et direkte citat fra det zionistiske manifest fra 1897.
Den berygtede sætning blev brugt af førende zionister
længe før NSDAP overhovedet eksisterede.
I 1897, National Jewish Association - Köln
udgav sit program (kaldet 'Teser'):
"Erfaringen har vist, at borgerlig frigørelse er kommet til kort
at sikre det jødiske folks sociale og kulturelle fremtid.
Den endelige løsning af jødespørgsmålet ligger derfor
i oprettelsen af ​​den jødiske stat."
I 1897 grundlagde Rothschilds den zionistiske kongres
og arrangerede sit første møde i München.
Dette blev omarrangeret i Basel, Schweiz.
Denne sammenkomst blev ledet af "zionismens fader" Theodor Herzl.
Og i 1899 foreslog han den 'endelige løsning af det jødiske spørgsmål'
og foreslået likvidering af jødisk rigdom:
"Det er vigtigt, at jødernes lidelser bliver værre...
dette vil hjælpe os med at realisere vores planer.
Jeg har en fremragende idé...
Jeg vil tilskynde antisemitter til at likvidere jødisk rigdom...
Antisemitterne vil derved hjælpe os med, at de vil styrke sig
forfølgelse og undertrykkelse af jøder.
Antisemitterne skal være vores bedste venner."
Herzl brugte også udtrykket 'den endelige løsning af det jødiske spørgsmål'
i et brev fra 1899 til den russiske zar.
"...Jeg skylder min tilladelse til at forelægge den zionistiske plan
for den endelige løsning af jødespørgsmålet."
Zionisten Nahum Sokolov skrev i sin bog fra 1919, History of Zionism, at:
"Den moderne civilisations fremskridt er blevet betragtet som en slags
moderne Messias for den endelige løsning af det jødiske problem."
Richard James Horatio Gottheil var søn af en rabbiner
og præsident for American Federation of Zionists. Han sagde:
"Assimilering af jøderne må ikke være den endelige løsning på jødespørgsmålet."
Den jødiske årbog af 5676 fastslår, at de britiske jøder
vedtaget en politik for "den endelige løsning af jødespørgsmålet".
Selv i 1940, en jødisk magasinartikel, der citerede Trotskij,
nævnt "Den endelige løsning af det jødiske spørgsmål".
Den israelske advokat, diplomat og zionist, Aryeh Leon Kubovy, sagde:
Der findes ingen dokumenter underskrevet af Hitler, Himmler eller Heydrich
taler om at udrydde jøderne...
Ordet "udryddelse" forekommer ikke i brevet fra Göring til Heydrich
om den endelige løsning af jødespørgsmålet."
HITLERS KAMP FOR FRED
Hitlers hovedmål var at løse problemerne med Versailles-traktaten
og at tage det stjålne tyske territorium tilbage
at forene alle tyskere i Det Tredje Rige.
Så tidligt som i 1923 sagde Hitler i sin tale:
"Så længe denne traktat står,
der kan ikke være nogen genopstandelse af det tyske folk.
Ingen social reform af nogen art er mulig.
Traktaten blev lavet for at bringe 20 millioner tyskere i døden
og ødelægge den tyske nation.
Hvad politisk korrekte historikere undlader at nævne
eller bevidst dække over, er det faktum, at Hitler faktisk lavede flere
dokumenterede forsøg i et forsøg på at undgå Anden Verdenskrig.
Hvert af disse fredsoffer blev dog afvist
af dem, der ville vinde på en krig med Tyskland.
Den 17. maj 1933
Hitler holdt en tale, hvori han erklærede, at Tyskland var villig til at afvæbne
hvis nabolandene ville gøre gengæld.
Forslaget blev forkastet.
I stedet fortsatte de andre lande med at fylde deres arsenaler op med våben,
samler deres lagre af sprængstoffer og øger antallet af deres tropper.
Folkeforbundet, de sejrrige magters globalistiske instrument,
tvang Tyskland gennem en prøvetid
før det ville være muligt at diskutere nedrustning af de andre lande.
Således, den 14. oktober 1933,
Hitler brød ud af det globalistiske Folkeforbund
som det var umuligt at indgå aftaler med.
Den 18. december 1933 fremlagde Hitler et forslag med seks punkter
til forbedring af internationale forbindelser.
Den 26. januar 1934,
Hitler afsluttede en ikke-angrebspagt med Polen.
Rigets farer var nu så store
at Hitler genindførte værnepligten den 16. marts 1935.
Den 1. marts 1935 forsikrede Hitler Frankrig ved enhver mulig lejlighed
af hans ønske om at leve i fred med hende.
Den 21. maj 1935 gjorde Hitler endnu et forsøg
for at undgå den voksende mulighed for krig.
Den 18. juni 1935,
Hitler forhandlede en flådeaftale med Storbritannien.
Den 31. marts 1936,
Hitler formulerede en omfattende plan for fred.
Denne fredsplan kunne have været et ægte vendepunkt
for velstand for alle nationer i Europa.
"Jeg appellerer til fornuften i internationale anliggender.
Jeg vil gerne vise, at tanken om evigt fjendskab er forkert.
Vi er ikke arvefjender." -Adolf Hitler 1936
Vi vil tvinge denne krig på Hitler, om han vil det eller ej."
- Winston Churchill i en udsendelse fra 1936
FORBINDELSEN
Anschluss var Østrigs frivillige forening i det tyske rige.
Versailles-traktaten havde brudt det østrig-ungarske imperium op
og nægtede det nye Østrig at forene sig med Tyskland,
men efter at have set den store succes med Hitlers Tyskland,
der var ingen standsning for østrigernes ønske om at forene sig
med deres glade brødre og søstre,
overvældende 99% af østrigske borgere
stemte for at blive genforenet med deres germanske brødre.
Uden et skud blev affyret, om morgenen den 12. marts 1938,
Tyske styrker krydsede grænsen nær Hitlers fødeby, Braunau,
og blev mødt som frelsere og befriere af de glade østrigere.
Som en broderlig gestus over for østrigerne
og et tegn til resten af ​​verden på en fredelig genforening,
Hitler inviterede også østrigske tropper til at marchere indenfor i Tyskland.
Ikke overraskende, de vestlige globalistiske medier
skildrede den glædelige forening som
"Tyskland invaderede og erobrede Østrig".
Østrig var stadig i depressionen, da Hitler forenede begge lande.
Med hjælp fra Tyskland blev dette problem vendt.
Ordenen var genoprettet og inden for to år var der fuld beskæftigelse.
12. marts 1938
MÜNCHEN-AFTALEN
Det tyske folk i Tjekkoslovakiet
delte det samme ønske om at genforene sig med Tyskland.
Da Versailles-traktaten flækkede Østrig-Ungarn i stykker,
det kombinerede tjekkere, slovakker, tyskere og ungarere
ind i en kunstig stat kaldet Tjekkoslovakiet.
Prag og Bøhmen har været en del af Tyskland i århundreder.
Prags regime repræsenterede en alvorlig trussel mod Tyskland.
Tjekkoslovakiets kommunistiske præsident, Benes,
var blevet beordret af sine Kreml-mestre til at åbne sine grænser
til de kommunistiske hære med et øjebliks varsel
at starte en krig mod Tyskland.
Prag skulle være det sovjetiske springbræt til Tyskland.
Den tyske region Sudeterland syd for Tyskland,
havde 3,5 millioner indbyggere. Ligesom østrigerne,
Sudeterland'erne ønskede at forene sig med Tyskland,
men Tjekkoslovakiets kommunistiske præsident, Edward Benes,
ville ikke tillade det.
Sudeterne blev allerede alvorligt mishandlet
af den kommunistiske stat Tjekkoslovakiet.
For at afslutte dette, den 15. marts 1939,
Tyske tropper gik ind i Tjekkoslovakiet.
Senere samme dag var Hitler i Prag med sine tropper.
For at løse sagen fredeligt,
Hitler opfordrede til en nødkonference i München
med Italien, Frankrig og England.
Alle var enige om, at tyskernes Sudeterland ville blive forenet med Tyskland
og at slovakkerne ville have deres egen stat kaldet Slovakiet.
Sudettyskerne blev vendt tilbage til tysk styre,
lige som de ønskede. Virkelig en win-win situation.
Som når man ankommer til Østrig,
Hitler modtog også en heltevelkomst, da han besøgte Sudeterlandet.
Chamberlain vendte tilbage fra München til et saligt svar,
viftede med et papir, han og Hitler havde underskrevet, og erklærede:
"For anden gang i vores historie,
en britisk premierminister er vendt tilbage fra Tyskland
bringe fred med ære. Jeg tror, ​​det er fred for vores tid."
December 1938 instruerede Hitler den tyske udenrigsminister
at lave en aftale med Frankrig.
DEN POLSKE KORRIDOR
Efter 1. verdenskrig havde de allierede skåret tysk territorium op
og givet en del af Tysklands Vestpreussen
til den nyetablerede nation Polen.
Østpreussen blev fuldstændig afskåret og isoleret fra Tyskland.
Versailles-traktaten havde adskilt den tyske by Danzig fra Tyskland
og givet det til Polen mod borgernes ønske.
Statskundskab, Stefan Wolff,
professor ved University of Birmingham, siger at:
"Polske statsembedsmænds handlinger efter korridorens etablering
fulgt en kurs af assimilering og undertrykkelse."
Som et resultat, en stor mængde etniske tyskere
forlod Polen efter Første Verdenskrig.
De nutidige tyske statistikere siger, at 592.000 tyskere var rejst i 1921
og andre polske forskere siger, at op mod en million tyskere rejste.
Den friby Danzig var over 90 procent tysk
og havde siden 1871 tilhørt Tyskland.
Byen med en overvejende tysktalende befolkning,
sammen med det omkringliggende tyske område i Østpreussen,
Danzig blev isoleret fra det tyske fastland ved Versailles-traktaten,
(?) hvilket tidligere tysk territorium nu tilhører Polen,
skærer lige gennem den preussiske Pommern-region i Tyskland.
I modsætning til hvad folk tror, ​​nærede Hitler ikke nag til polakkerne.
Faktisk var han dybt imponeret over den polske sejr
i den polsk-sovjetiske krig, 1919 til 1921.
Hitler ønskede den slags alliance med Polen, han havde med Italien
og hvis han kunne, ville han have slået sig sammen med det polske folk
at forsvare Europa mod kommunismen.
Marskal Joseph Pilsudski var en leder af Polen
frem til sin død i 1935. Han blev idoliseret af Hitler.
I 1934 blev der underskrevet en fredspagt mellem Adolf Hitler og Pilsudski,
at sikre fred mellem de to nationer.
”Det gav god mening, at Polen skulle deltage
i en forsvarsmur mod bolsjevismen", sagde Hitler.
Enhver polsk division ville betyde en styrkelse af den militære magt
mod ikke blot et muligt, men nu allerede væsentligt indlysende,
Bolsjevismens angreb mod Europa.
Al anti-polsk propaganda blev nu forbudt af Hitler.
I en rigsdagstale den 21. maj 1935 sagde Hitler:
"Vi anerkender, med forståelsen og det inderlige venskab
af ægte nationalister, den polske stat som hjem
af et stort nationalt bevidst folk."
Ifølge denne ikke-angrebspagt,
begge lande lovede at løse deres problemer gennem forhandlinger,
ikke væbnet konflikt.
Desværre døde Pilsudski den 12. maj 1935,
og fredsforhandlingerne faldt igennem.
I Tyskland blev der nu flaget på halv stang.
Hitler var virkelig ked af Pilsudskis død
og han skrev endda et brev til sin kone.
Den polske leders pludselige død var meget dårlige nyheder for Tyskland.
Den populære marskal blev efterfulgt af marskalen Edward Rydz-Smigly.
Pilsudskis død og Smiglys opståen
skulle blive store tilbageslag for Tyskland.
Smigly var ikke interesseret i fred med Tyskland
og han underskrev i stedet den polsk-britiske fælles forsvarspagt,
der lovede en britisk militær bistand i en situation
hvis Polen ville blive angrebet af et andet europæisk land.
USA's jødiske finansminister, Henry Morgenthau Jr.,
ringede til den jødiske franske politiker, Leon Blum,
og foreslog indefrysning af tyske bankkonti i Frankrig
i håb om at presse Frankrig ud i en krig med Tyskland.
I oktober 1938 krævede Polens diktator Smigly en del af Schlesien
og nogle andre mindre tjekkiske områder.
Den polske hær annekterede områderne med en befolkning på 227.399 mennesker
og polske kampvogne rullede ind i det annekterede tjekkiske område.
Tjekkerne var for magtesløse til at stoppe de tvungne annekteringer.
Den 16. marts, 1939, angiveligt neutrale Roosevelt
sendte et ultimatum til Storbritannien og krævede det herefter
den britiske regering ville være stærkt imod Tyskland.
Kort begyndte nu at cirkulere, der viser en ny vestpolsk grænse
strækker sig til lige vest for Berlin.
Tyske aviser og politikere som Adolf Hitler
nu anklaget polske myndigheder for at organisere og tolerere
voldelig etnisk udrensning af etniske tyskere bosat i Polen.
Den 25. april 1939,
den jødiske diplomat, journalist og romanforfatter William Bullitt,
kaldte den amerikanske avis klummeskribent Karl Henry von Wiegand,
Europa-chefkorrespondent for den internationale nyhedstjeneste
til den amerikanske ambassade i Paris og fortalte ham:
"Krig i Europa er blevet besluttet.
Polen har forsikring om støtte fra Storbritannien og Frankrig,
og vil ikke give efter for krav fra Tyskland.
Amerika vil være i krigen kort efter, at Storbritannien og Frankrig er gået ind i den."
I en hemmelig samtale i Hyde Park den 28. maj 1939,
Roosevelt forsikrede den kommunistiske tidligere præsident i Tjekkoslovakiet,
dr. Edward Banes, at Amerika aktivt ville gribe ind
på Storbritanniens og Frankrigs side i den forventede europæiske krig.
Grev Jerzy Potocki var den polske ambassadør i USA.
Han forklarede i 1934, at:
"Frem for alt er propagandaen her helt på jødiske hænder.
Når man har offentlig uvidenhed i tankerne, er deres propaganda så effektiv
at folk ikke har noget reelt kendskab til den sande situation i Europa.
Præsident Roosevelt har fået magten
at skabe enorme reserver i våben til en fremtidig krig,
som jøderne bevidst er på vej mod."
I en rapport fra Washington tilbage til udenrigsministeren i Warszawa,
dateret den 9. februar 1939 skrev han:
"Jødernes pres på præsident Roosevelt og på udenrigsministeriet
bliver stadig stærkere...
jøderne er lige nu lederne i at skabe en krigspsykose
som ville kaste hele verden ud i krig og forårsage en generel katastrofe.
Denne stemning bliver mere og mere tydelig.
I deres definition af demokratiske stater,
jøderne har også skabt ægte kaos:
de havde blandet ideen om demokrati og kommunisme sammen
og har frem for alt rejst banneret om brændende had mod nazismen.
Dette had er blevet et vanvid.
Det forplantes overalt og på alle måder:
i teatre, i biografen og i pressen.
Tyskerne fremstilles som en nation, der lever under Hitlers arrogance,
som ønsker at erobre hele verden
og drukner hele menneskeheden i et hav af blod.
I samtaler med jødiske presserepræsentanter,
Jeg er gentagne gange stødt på det ubønhørlige
og overbevist om, at krig er uundgåelig.
Denne internationale jødedom udnytter enhver form for propaganda
at modsætte sig enhver tendens til enhver form for
konsolidering og forståelse mellem nationer.
På den måde vokser overbevisningen støt, men sikkert
i den offentlige mening her, at tyskerne og deres satellitter,
i form af fascisme, er fjender, der skal være
dæmpet af den 'demokratiske verden'."
I et dagbogsnotat af 6. juli 1939 sagde han:
"I Vesten var der alle slags elementer, der åbenlyst pressede på for krig:
jøderne, superkapitalisterne, våbenhandlerne.
I dag er de alle klar til en fantastisk forretning,
fordi de har fundet et sted, der kan sættes i brand: Danzig;
og en nation, der er klar til at kæmpe: Polen.
De vil gøre forretninger på ryggen af ​​os.
De er ligeglade med ødelæggelsen af ​​vores land.
Faktisk, da alt skal genopbygges senere,
det kan de også drage fordel af."
Som før var tyskerne i Polen en forfulgt minoritet,
frataget alle rettigheder, ligesom med tyskerne strandet i Tjekkoslovakiet.
Mellem 1919 og 1939 blev Tyskland gentagne gange angrebet
af polske partisaner, der arbejder for jødiske eller kommunistiske interesser.
Der var allerede 80.000 etniske tyskere i flygtningelejre
i både Danzig og det tyske rige.
Den irske afhopper til Tyskland William Joyce forklarede:
"Tyske mænd og kvinder blev jaget som vilde dyr
gennem Brombergs gader. Da de blev fanget,
de blev lemlæstet og revet i stykker af den polske pøbel...
Hver dag steg slagteriet.
Tusindvis af tyskere flygtede fra deres hjem i Polen
med intet andet end det tøj, de havde på.
Om nætterne fra den 25. august til den 31. august inklusive,
der skete, foruden utallige angreb på civile af tysk blod,
44 perfekt autentificerede væbnede voldshandlinger
mod tyske officielle personer og ejendom."
Der var identificeret 12.857 døde i Bromberg-området,
efterlader et stort antal uidentificerede døde der
og mange flere døde andre steder.
Både Hogan og Wehrmacht War Crimes Bureau er enige i disse konklusioner.
Disse historiske fakta blev også bekræftet
af den østtyske historiker Theodor Bierschenk i 1954,
og den socialdemokratiske journalist Otto Heike i 1955,
på grundlag af polske dokumenter.
George Ohio sagde: "Jeg boede i Tyskland i 1980'erne
da mange mennesker, der levede under krigen, stadig var i live.
Jeg opsøgte alle, der boede i nærheden af ​​Polen i 1939
og var så heldig at møde flere mennesker.
Den ene var en tolder, der sagde, at det var så slemt på grænsen
de var bevæbnede og havde også granater på deres kontor, klar til angreb.
En anden fortalte mig, at hans husdyr ofte blev stjålet af polske terrorister.
En anden fortalte om hans niece, der blev voldtaget af en polak, der krydsede grænsen.
Dette er blot en af ​​mange historier fortalt af tyske civile
som var vidne til disse grænseangreb, ligesom det var sket i 1919 til 1928.
En ting, som mange mennesker ikke kan se, er det
Polen angreb åbenlyst Tyskland
lige efter 1. Verdenskrig, som førte til mange grænsekampe.
Da Tyskland begyndte at presse Polen for at finde en løsning på korridoren,
angrebene startede igen.
Og en ting, der står klart for mig, er det
Tyskland fandt ikke op på disse angreb."
For at løse problemerne fremsatte Hitler adskillige praktiske forslag,
som omfattede demilitarisering af de vigtigste havneområder,
folkeafstemning, accept af Gdynia som en polsk havneby ved Østersøen,
1 km brede jernbane- og vejpassager for at forbinde Østpreussen med Tyskland
eller at forbinde Polen med Østersøen.
Anti-Komintern-pagten ville også blive underskrevet
at beskytte Polen mod kommunistisk undergravning.
Hvert eneste tysk forslag blev ignoreret.
Den meget uvilde polske udenrigsminister J�zef Beck
afviste hvert eneste tysk forslag.
Herefter ville tysk propaganda vende sig mod Polen.
Både Storbritannien og Frankrig nærmede sig åbenlyst EN NY HELLIG ALLIANCE
Stalins folkemorderiske bolsjevikiske styre EN NY HELLIG ALLIANCE
med håbet om at genoprette en ny version af Triple Entente Alliance
der havde skabt to fronter Første Verdenskrig mod Tyskland.
Rydz-Smigly, Polens nye diktator,
blev udvalgt af globalisterne til at tage en kamp med Tyskland,
for at Storbritannien og Frankrig derefter angriber Tyskland fra øst
til forsvar af Polen, og endelig for Sovjetunionen
for derefter at gå med i kampen mod Tyskland fra øst.
Denne planlagte aggressionsstrategi over for Tyskland
blev diskuteret åbent og i almindelige medier.
For eksempel, så tidligt som i 1938, i en bog med titlen "A New Holy Alliance",
af den kendte jødiske forfatter Emil Ludwig, født Emil Cohn.
I bogen opfordrede han til en genfødsel af nøjagtig samme
to-fronts militæralliance, som to årtier tidligere
var planlagt mod Tyskland.
Storbritannien, Frankrig, USA, Rusland,
det meget indflydelsesrige globalistiske New York-baserede Council on Foreign Relations,
i sit magasin Foreign Affairs,
bragte en positiv anmeldelse af Ludwigs bog, hvori muligheden
at skabe en to-front alliance blev åbenlyst bekræftet.
Emil Ludwig sagde:
"Selv om Hitler i sidste øjeblik ville undgå krig
som ville ødelægge ham, vil han på trods af sine ønsker,
være tvunget til at føre krig."
Hitler så lige igennem dette gennemsigtige spil
og rakte derfor ud til Stalin.
Den 23. august 1939 underskrev Hitler den tysk-sovjetiske ikke-angrebspagt,
også kendt som Molotov-Ribbentrop-pagten.
Dette blev gjort for at hindre de krigshærgende vestlige allierede
ved at neutralisere deres nye Triple Entente med Sovjet.
Hitler ønskede ikke en tofrontskrig
og den midlertidige alliance med Stalin blev gjort af håb
at briterne ikke ville vove at erklære krig.
Selv efter at pagten blev underskrevet,
Hitler forsøgte stadig at undgå enhver krig ved at nå ud til de allierede til samtaler
som de nægtede at engagere sig i hver gang.
Hitler skrev endda et dybtfølt brev til den franske præsident Daladier
få dage efter, at Ribbentrop og Molotov var en afsluttet aftale i Moskva.
Allerede i oktober 1930
den indflydelsesrige polske avis The League of Great Powers
medførte følgende erklæring:
"En kamp mellem Polen og Tyskland er uundgåelig.
Vi skal forberede os systematisk på det.
... Tysklands nederlag skal produceres af polske tropper
i midten af ​​territoriet for at ramme Tyskland til hjertet.
I en krig med Tyskland vil der ikke være fanger,
og der vil hverken være plads til menneskelige følelser eller kulturelle følelser.
Verden vil skælve før den tysk-polske krig.
Vi vil fremkalde i vores soldater en overmenneskelig stemning af opofrelse
og ånd af nådesløs hævn og grusomhed."
Warszawa-avisen Depesza den 20. august 1939,
udført følgende meddelelse:
"Vi er klar til at lave en kontrakt med djævelen
hvis han hjælper os med at kæmpe mod Hitler. Hør efter:
mod Tyskland ikke kun mod Hitler.
Det tyske blod vil blive spildt i en fremtidig krig i sådanne vandløb
som om det ikke er set siden verdens begyndelse."
Polens marskal Rydz-Smigly sagde i Daily Mail den 6. august 1939, at:
"Polen vil have krig med Tyskland
og Tyskland vil ikke kunne undgå det, selvom hun vil."
Den polske ambassadør i Paris sagde den 15. august 1939:
"Det vil være en polsk hær, der vil invadere Tyskland på den første krigsdag."
Lord Beaverbrook var en topavis (?) i Storbritannien.
Hans Daily Express var den mest læste avis i verden på det tidspunkt.
I et privat brev skrevet i marts 1938 skrev han:
"Der er 20.000 tyske jøder i England - i de erhverv, der forsker.
De arbejder alle imod en bolig med Tyskland.
Jøderne har fået en stor position i pressen her...
Jeg er i hvert fald rystet. Jøderne kan drive os ud i krig."
Hitler erklærede endelig til den britiske ambassadør Sir Neville Henderson
den 25. august 1939:
"Polens provokationer er blevet utålelige."
Polske embedsmænd blev opfordret til at angribe Tyskland
ved løfterne fra den britiske ambassadør Sir Howard William Kennard
og den franske ambassadør Leon Noel.
De havde lovet, at Storbritannien og Frankrig
ville komme Polen til øjeblikkelig hjælp, hvis Tyskland ville angribe.
Hitler nævnte over 30 grænseovertrædelser for august alene
i sin rigsdagstale den 1. september 1939.
I de sidste uger af august 1939,
Tyskerne blev i sidste ende terroriseret i landsbyer med udtrykket
"slagte dem af".
Racepropaganda i den polske, hovedsagelig jødisk ejet presse
spillet en stor rolle i forfølgelsen af ​​de etniske tyskere.
Angrebene nåede deres klimaks den 3. september i Bromberg,
i det, der er kendt som den blodige søndag.
Det polske militær gav fuld støtte til de polske civile og partisaner,
på jagt, slagtning af det resterende tyske mindretal, der stadig er tilbage i Polen.
I den almindelige kommunistiske praksis blev den tyske befolkning jaget.
Husene blev ransaget og etniske tyskere blev slået og voldtaget.
De blev normalt flokket sammen, fordrevet og massakreret
i isolerede pletter i tal fra 39, 48, 53 til 104 ad gangen.
Mindst 5.500 blev slagtet som svin.
Børn blev naglet til lader,
kvinder blev voldtaget og hugget ihjel med økser,
mænd blev slået og hacket ihjel.
328 tyskere blev gennet ind i Brombergs protestantiske kirke
hvorefter kirken blev sat i brand. Alle 328 brændte ihjel.
Massakrerne i byen Bromberg ville være skjult for vores historiebøger.
I dag har disse massakrer vist sig at være en af ​​de mest monstrøse
og brutale forbrydelser, der nogensinde vil blive påført en civilbefolkning.
Leon Degrelle sagde:
"Af alle andre verdenskrigs forbrydelser,
man hører aldrig om engrosmassakrerne
der fandt sted i Polen lige før krigen.
Tusindvis af tyske mænd, kvinder og børn blev massakreret
på den mest forfærdelige måde af presse-rasende (?) pøbel."
Hitler besluttede at standse slagtningen, og han skyndte sig til undsætning.
Tyskland gjorde endelig gengældelse den 1. september 1939,
samme dag blev Danzig formelt taget til fange af Tyskland.
Tyskland invaderede Polen og generobrede områderne
som var blevet taget fra hende ved Versailles-traktaten.
Krigen med Polen varede kun 29 dage.
Blitzkrigen har overrumplet Polen.
Voldshandlinger mod tyskerne ville fortsætte
og til sidst omfatte i alt 58.000 tyske slagtede.
Massemordene på tysk stoppede den 18. september
da tyske tropper ankom til (?)
"Jeg taler i fornuftens navn.
Jeg ser ingen grund til at tvinge til at fortsætte denne krig. " - Adolf Hitler
Dagen, hvor bankfolkene fik deres krig den 3. september 1939
Jeg taler til dig fra kabinetslokalet på Downing Street 10.
Her til morgen overrakte den britiske ambassadør i Berlin den tyske regering
en sidste bemærkning om det, medmindre vi hørte fra dem ved 11-tiden
at de straks var parate til at trække deres tropper tilbage fra Polen,
en krigstilstand ville eksistere mellem os.
Jeg er nødt til at fortælle dig nu, at der ikke er modtaget et sådant tilsagn,
og at dette land følgelig er i krig med Tyskland.
Befriede tyskere bød Hitler velkommen til Danzig som en helt.
Efter at have blokeret vejen til enhver fredelig diskussion
i syv år før krigen, Storbritannien og Frankrig
erklærede krig mod Tyskland den 3. september 1939.
Den 5. september,
den første bombe blev kastet på tysk jord af Royal Air Force.
Sovjetunionen invaderede derefter Polen fra øst og massakrerede
titusinder af uskyldige polakker, men de allierede sagde intet.
De allierede brugte kun Polen som en dummy til at starte krigen.
Churchill ville endda give over for Polen
og hele Østeuropa til Sovjet efter krigen.
Franskmændene invaderede faktisk Tyskland den 7. september.
den tyske hær,
nu forstærket med tropper, der vender tilbage fra det polske felttog,
gennemførte en modoffensiv
som tog det tabte territorium tilbage fra de invaderende franskmænd.
Ved at befri det franskmændene havde invaderet,
tyskerne mistede 196 soldater plus 114 savnede og 356 sårede.
Den 17. september 1939 var den tysk-polske krig allerede slut.
Hitlers mission var allerede fuldført.
Hvis Storbritannien og Frankrig ikke ville have erklæret krig,
krigen ville være blevet stoppet lige dér.
Millioner af liv ville være blevet reddet.
Men Storbritannien havde planer om en lang krig
og de ønskede ikke fred.
Den stille periode mellem afslutningen af ​​den polske krig til maj 1940
kaldes den falske krig.
I denne periode fortsatte Tyskland med at forhandle om fred.
Den britiske hertug Arthur Wellesley, 5. hertug af Wellington, sagde:
"Denne krigserklæring
er anti-appeasers og de skide jøders skyld."
Under sin tale den 6. oktober 1939,
Hitler bad endnu engang om fred. Han sagde:
"På intet tidspunkt og intet sted
har jeg nogensinde handlet i modstrid med britiske interesser...
Jeg tror selv i dag, at der kun kan være ægte fred i Europa
og i hele verden, hvis Tyskland og England kommer til en forståelse."
Flertallet af polakkerne forstod
at tyskerne ikke var deres rigtige fjender
og havde ingen som helst finger med i spillet.
Grænsekonflikterne blev anstiftet af de polske eller jødiske partisaner,
opmuntret af den jødisk ejede presse og den polske diktator Smigly
i tæt samarbejde med Roosevelt.
En samling hemmelige polske dokumenter, som faldt i tyske hænder
da Warszawa blev erobret i september 1939,
klart fastslog Roosevelts afgørende rolle
med at bringe Anden Verdenskrig i gang.
De afslørede også kræfterne bag Roosevelt, som pressede på for krig.
I september 1939 sagde Adolf Hitler:
"Igen og igen har jeg tilbudt venskab
og om nødvendigt tættest samarbejde med England,
men kærlighed kan ikke kun tilbydes fra den ene side.
Det skal mødes med gensidighed af den anden side.
Tyskland forfølger ingen interesser i Vesten."
I oktober 1939 proklamerede Hitler i sin tale et nyt fredsforslag
at forhindre, at flere europæere bliver dræbt i en meningsløs krig.
Hvis de allierede magter ønskede fred,
de ville for længst have taget den hånd, der var strakt ud til dem, men nej.
Denne plans skæbne var nøjagtig den samme
som for alle de andre tidligere appeller fra Hitler - intet svar.
Den 4. november 1939, Roosevelt og hans jødiske rådgiver Bernard Baruch,
i stedet besluttede at ophæve tidligere neutralitetslove
at kunne sælge våben til krigsførende nationer
og snart gå ind i en ny krig mod Tyskland.
Daily Herald sagde i december 1939:
"Hold op med at tale om fredsforhold! Bryd Tyskland i stykker!"
Hitler bønfalder de allierede om at trække deres krigserklæringer tilbage:
"Alle mine fredstilkendegivelser er blevet afvist, og der blev erklæret krig mod os...
Det tyske folk har intet had, ingen fjendtlig følelse
mod det engelske eller franske folk."
Til Frankrig siger han:
"Jeg har altid udtrykt over for Frankrig mit ønske om for evigt at begrave vores gamle fjendskab
og bring disse to nationer sammen, som begge har sådan en herlig fortid."
Til briterne siger Hitler:
"Jeg har viet ikke mindre indsats for at opnå engelsk-tysk venskab.
Jeg har på intet tidspunkt og intet sted nogensinde handlet i modstrid med britiske interesser...
Hvorfor skulle denne krig i Vesten udkæmpes?"
STOPPER WILFRED
De allierede planlagde at invadere Norge og Sverige,
angreb for at afskære Tysklands jernmalmressourcer fra Sverige
ved ulovligt at udvinde norske farvande,
og derefter indtage den vigtige norske havn Narvik.
Den 8. april 1940,
Storbritannien krænkede norsk neutralitet ved at udvinde norske farvande.
Der blev også lagt planer for opbygning af en driftsbase i Danmark,
Tysklands neutrale nabo mod nord.
Disse allierede planer blev kaldt: 'Operation Wilfred og plan R 4'.
Den norske politiker hed Vidkun Quisling
bekræftede eksistensen af ​​disse allierede plots.
Quisling havde tjent i militæret fra 1911 til midten af ​​20'erne,
med speciale i russiske anliggender.
Han var udstationeret i Rusland og så bolsjevikkerne spille på egen hånd.
I 1929 vendte han tilbage til Norge og tjente som diplomat
og senere forsvarsminister for to regeringer.
I 1930 skrev han "Rusland og os selv",
hvor han talte om bolsjevismens farer.
I 1933 grundlagde han Landssamlingen,
et nationalt enhedsparti for at redde Norge fra kommunismens trussel.
På Adolf Hitlers 50 års fødselsdag sendte Quisling et kort
takkede ham for at redde Europa fra bolsjevismen og jødisk dominans.
Hitler told Quisling:
"Efter at have fremsat det ene forslag efter det andet til briterne
om reorganiseringen af ​​Europa,
Jeg ser mig nu tvunget mod min vilje til at kæmpe denne krig mod Storbritannien."
Quisling, der var sympatisk over for Tyskland, ville ikke have sit land
at blive en slagmark, så han informerede Hitler om plottet
at føre krig fra de to skandinaviske lande.
Tidligt om morgenen den 9. april 1940,
Tyskland satte derfor hurtigt operation Weserubung i gang
og kom for at sikre Danmark, og derefter den norske havn Narvik,
lige før briterne kunne placere deres miner.
Dette var en forebyggende manøvre
mod den planlagte allierede operation Wilfred og Plan R 4.
Dermed forhindrede Hitler Storbritannien i at bruge Norge og Danmark
som driftsgrundlag mod tysk skibsfart.
Det forsikrede tyske diplomater roligt ledelsen af ​​skandinaviske nationer
Tyskland søger hverken erobring eller indblanding i deres indre anliggender.
Tyskerne smed løbesedler over Danmark, som forklarede deres handlinger,
fordømte anti-tysk britisk krigsmageri og propaganda
og forsikrede danskerne om, at Tyskland ville beskytte deres land.
Livet på den begrænsede tyske besættelse fortsatte uden problemer
for skandinaverne under krigen og det meste af det nordiske folk
var glade for, at de blev beskyttet af tyskerne.
Hitlers bønner om fred blev gentagne gange ignoreret
da britiske og franske tropper havde samlet sig i det nordlige Frankrig.
Planer blev åbenlyst diskuteret om at rykke østpå mod Tyskland
via Belgien og Holland.
Som en anden forebyggende handling af nationalt selvforsvar,
Tyskland tog kampen til de allierede, før de allierede kunne invadere Tyskland
og genindføre en anden Versilles-traktat om hende.
Storbritanniens og Frankrigs hære var ingen match
for den nye taktik kaldet Blitzkrieg.
Til Storbritannien og Frankrig,
som forventede at kæmpe i skyttegravene, som de gjorde i Første Verdenskrig,
denne nye tyske krigsmaskine kom som en overraskelse, de ikke kunne klare.
Tyskerne erobrede hurtigt livsvigtigt territorium og ressourcer,
som udflankerede og fangede de allierede på Frankrigs kyst.
Hitler invaderede Folkeforbundets medlemslande i Belgien og Holland
for deres strategiske placering og for samarbejdet med de allierede.
De lave landes regeringer var under intenst allieret pres
at tillade sikker passage for det planlagte allierede angreb
på landdistriktet i Tyskland.
Den tyske regering offentliggjorde senere et 50 siders engelsksproget papir kaldet
"Allierede intriger i de lave lande",
som beskriver det fulde omfang af deres samarbejde med de allierede,
forklare hvorfor tyskerne invaderede lavlandene strategisk.
Den vestlige presse og de moderne historikere
har holdt disse påstande hemmelige for offentligheden lige siden.
Jødisk ejet presse, såvel som nutidens historiebøger,
i stedet portrættere Blitz som
nazisternes erobring af Holland, Belgien og Frankrig.
Churchills kollega, Alfred Duff Cooper, sagde:
"Krig til døde mod alle tyske folk".
Lord Beaverbrook skrev til Frank Gannett i december 1938:
"Jøderne er efter premierminister Chamberlain.
Han bliver frygtelig chikaneret af dem...
Alle jøderne er imod ham...
De har fået en stor position i pressen her...
Jeg er rystet. Jøderne kan drive os i krig
og deres politiske indflydelse bevæger os i den retning."
Den 10. maj 1940 fratrådte Chamberlain
og Winston Churchill kom til magten uden folkets samtykke.
Churchill blev født den 30. november 1874,
ind i Storbritanniens aristokrati.
Han meldte sig ind i hæren og skrev populære bøger om sine militære eventyr.
Churchill var tilhænger af eugenik og indførte en mental mangelhandling
der krævede psykisk handicappede
at være begrænset til institutioner i hele deres liv.
Selvom han oprindeligt ønskede sterilisation,
han indførte også folkets budget, som øgede skatterne på de velhavende
for at finansiere sociale programmer.
Han var med til at oprette sit lands første mindsteløn
og pension til ledige.
Han stod bag Folkesikringsloven
som gav syge- og dagpenge.
Samme dag som han kom til magten,
Churchill invaderede det lille, neutrale Island
i invasionen med kodenavnet Operation Fork.
Island var et neutralt land, men det så ikke ud til at betyde noget.
Besættelsen ville være med til at sikre britisk kontrol over Atlanterhavet.
Briterne rykkede hurtigt ind i landet og deaktiverede kommunikationsnetværk
og sikring af landingssteder.
Islands regering protesterede mod krænkelsen af ​​deres neutralitet.
Islandske politifolk ønskede at stoppe den britiske invasion,
men de besluttede senere ikke at gøre modstand mod den overlegne britiske styrke.
USA havde til hensigt at bruge det neutrale Island
som base for flådeoperationer i Nordatlanten.
Mange mænd fra Island meldte sig i stedet frivilligt til at kæmpe for Waffen-SS.
Den 24. maj 1940 i Dunkerque havde Hitler muligheden
at fange hele den britiske hær, men valgte at lade være.
I stedet udstedte han den såkaldte standsningsordre
og forsinkede angrebet i to dage og forlod britisk tid
for en kaotisk evakuering fra havnen i Dunkerque,
i håb om, at briterne endelig ville nedlægge deres våben
og så kunne de få fred.
Næsten alle så dette som en gestus af fred.
Alt sammen tungt artilleri, kampvogne og pansrede køretøjer
blev efterladt ved Frankrigs kyster.
Den tyske general von Blomberg Fritz sagde med hensyn til standsningsordren:
"Hitler forbløffede os da ved at tale med beundring om det britiske imperium,
af nødvendigheden af ​​dets eksistens,
og af den civilisation, som Storbritannien havde bragt til verden.
Han sammenlignede det britiske imperium med den katolske kirke,
siger, at de begge var væsentlige elementer i stabiliteten i verden.
Han sagde, at alt, hvad han ønskede fra Storbritannien
var, at hun skulle anerkende Tysklands position på kontinentet.
Tilbagesendelsen af ​​Tysklands kolonier ville være ønskelig, men ikke afgørende,
og han ville endda tilbyde at støtte Storbritannien med tropper,
hvis hun skulle være involveret i vanskeligheder nogen steder."
Churchill var nu for fuld til selv at holde taler.
Faktisk så fuld, at han hyrede skuespilleren Norman Shelley,
der udtalte Peter Plys til BBCs børnetime for at efterligne ham.
Han holdt de mest berømte radiotaler i det 20. århundredes britiske historie,
efterlignede Churchill og narre millioner af lyttere.
Efter seks ugers tyske blitzkrig var Paris Hitlers.
Hitler og feltmarskal Petain sluttede fred.
Våbenstilstanden blev underskrevet i samme jernbanevogn
hvor Tyskland overgav sig efter 1. Verdenskrig.
Efter at delegationerne var færdige, tog Hitler hjem til Berlin
hvor han blev budt velkommen hjem som nationalhelt.
Et liv i det nordlige Frankrig forløb fredeligt for de franske civile
under den midlertidige tyske besættelse i krigstid 1940 til 1944.
De tyske besætteres manerer var upåklagelig.
Mange franske kvinder forelskede sig endda i tyske soldater.
Samme dag Hitler via en svensk tredjepart
præsenterede Storbritannien for endnu et tilbud om fred.
Tyskerne kontaktede den britiske ambassadør i Sverige Victor Mallet,
gennem Sveriges højesteretsdommer Ekeberg,
som er kendt af Hitlers juridiske rådgiver, Ludwig Weissauer.
Hitlers nye fredsforslag var som følger:
Det britiske imperium beholder alle sine kolonier.
Der vil ikke blive sat spørgsmålstegn ved Tysklands position på kontinentet.
Alle spørgsmål vedrørende Middelhavet
og dets franske, belgiske og hollandske kolonier er åbne for diskussion.
Polen. En polsk stat skal eksistere.
De tidligere tjekkoslovakiske stater forbliver uafhængige,
men under tysk beskyttelse.
Hitlers fredsforslag krævede intet af Storbritannien
og indebærer, at de stater, der i øjeblikket er besat af Tyskland, vil blive afbesat,
da Tysklands besættelse kun var foreløbig
på grund af den nuværende krigssituation.
Men nej. Winston Churchill var ikke interesseret i at slutte fred.
Dette tilbud blev afvist.
Takket være Churchill mislykkedes også tyske fredsbestræbelser via Sverige.
Om eftermiddagen den 25. maj 1940,
Giuseppe Bastianini, den italienske ambassadør i London,
anmodede om et møde med den britiske udenrigsminister, Lord Halifax,
at diskutere Italiens neutralitet
og den italienske mægling mellem de allierede og Tyskland.
Bastianini afslørede, at målet for italieneren Benito Mussolini
var at forhandle en løsning, der ikke blot ville være i våbenstilstand,
men ville beskytte europæisk fred i århundredet.
Halifax reagerede positivt på det
og tog ideen til det britiske krigskabinet,
hvor han opsummerede sit møde med Bastianini
og opfordrede sine kolleger til at overveje italiensk mægling.
Igen, Churchill ville ikke have noget af det,
da han ikke var interesseret i at slutte fred.
Aldrig en gang overvejede Churchill Mussolinis tilbud
at mægle fred mellem Storbritannien og Tyskland.
Sagen døde til sidst.
Takket være Churchill mislykkedes også tyske fredstilbud via Italien.
I stedet for at acceptere fredstilbud,
Churchill svarede med at skræmme det britiske folk
med frygtindgydende fortællinger om et kommende tysk gasangreb.
En måned efter, at England evakuerede Dunkerque
og aksesejren mod Frankrig,
Hitler rakte sin hånd en sidste gang
for at afslutte det meningsløse blodsudgydelse.
Jeg havde lejlighed til at tale med ham uden andet selskab...
og jeg fortalte ham, at vi vil have mulighed for at angribe London
og London er dækket af tåge, og vi kan flyve med alt, hvad vi har til rådighed,
(?) 52, som vi gjorde i Basel,
og han sagde "Stop det, stop det. Jeg vil ikke høre det her.
Hele angrebet på England er imod min mening, imod min vilje.
Jeg ville gerne have, at jeg kunne stoppe det.
Den engelske befolkning er af så høj klasse
og de ligner så meget tyskerne.
Jeg hader at kæmpe mod England."
I juni 1940 smed Hitler fredsfoldere over London:
"I denne time føler jeg, at det er min pligt over for min egen samvittighed
at appellere endnu en gang til fornuft og sund fornuft
i Storbritannien lige så meget som andre steder.
Jeg ser ingen grund til, hvorfor denne krig skal fortsætte.
Jeg er ked af at tænke på de ofre, den vil kræve.
Jeg vil gerne afværge dem."
Pamfletter og taler, hvor Hitler tilbød fredsforslag
efter at fredsforslag ikke var nok.
Churchill og hans jødiske rådgivere ønskede krig.
Hitler holdt også tæt korrespondance med Mahatma Gandhi i løbet af 1939 til 1940
og de forsøger begge at få de allierede magter til fornuft og forhindre en krig.
Gandhi var en oprigtig ven af ​​Hitler.
Begge var på linje i mange spørgsmål.
De kom begge fra en humanitær stilling
og anerkendte den onde kraft, de var oppe imod.
Gandhi vidste, at Hitler ville være det sidste håb for fred i verden.
"Kære ven... Vi er ikke i tvivl om din tapperhed
eller hengivenhed til dit fædreland,
og vi tror heller ikke, at du er det monster, som dine modstandere beskriver."
Du kender til mine forslag til England.
Alle mine ambitioner var at indgå i en oprigtig
og venligt forhold til det britiske folk.
SLAG OM STORBRITANNIEN
Adolf Hitler havde aldrig ønsket nogen krig mod Det Forenede Kongerige
og fortsatte med at udsende generøse fredstilbud.
I afventning af et svar fra Storbritannien forblev tyskerne passive.
Der var endda en stor fredsbevægelse i sommeren 1940 i Storbritannien.
Gentagne fredsmøder fandt sted lige uden for Churchills vinduer.
De dage kunne demonstrationer marchere ned ad Downing Street op
nummer 10 og stå udenfor Churchills vindue og skrige og sige
"Vi er trætte af jeres krig, vi ønsker fred."
Og det skete, de gentagne demonstrationer uden for hans vinduer.
Churchill indså, at han havde brug for et påskud for at ødelægge Tyskland,
fordi Hitler ikke ønskede at indlede nogen bombeangreb mod London.
Der var ingen anden måde, Churchill kunne drive amerikanerne ind i krigen på,
medmindre han kunne provokere Hitler til at gøre det.
Churchill forklarede sine hensigter til Joe Kennedy,
den amerikanske ambassadør, far til den afdøde præsident:
"Jeg ønsker, at tyskerne begynder at bombe London så tidligt som muligt,
fordi dette vil bringe amerikanerne ind i krigen, og frem for alt,
det vil sætte en stopper for denne akavede og ubelejlige fredsbevægelse
det foregår i mit eget kabinet og blandt den britiske befolkning."
Det er blevet bevist, at det var Churchill, ikke Hitler,
som startede bombningen af ​​civile.
Ifølge Genève-konventionen var det en stor krigsforbrydelse at bombe civile,
men Churchill beordrede bevidst RAF til at gøre det alligevel.
Den stille periode af den falske krig sluttede den 11. maj 1940,
dagen efter Churchill blev premierminister.
Da han straks udløste luftkrig mod de tyske byer,
starter med Freiburg,
det britiske Royal Air Force blev beordret til at bombe civile områder.
Dagen efter indledte han sine første angreb på transportmål
i den tyske industrielle Ruhr-dal, herunder Köln.
I løbet af maj, M�nchengladbach, Gelsenkirchen, Hamburg, Bremen,
Essen, Duisburg, D�sseldorf og Hannover blev angrebet.
I juni blev der foretaget angreb på Dortmund, Mannheim, Frankfurt og Bochum.
Den 3. juli 1940 angreb britiske krigsskibe franske flådeenheder
i den nordafrikanske havneby Oran for ikke at falde i tyske hænder.
Churchill havde klart tilkendegivet, at han ikke ønskede fred.
Churchill beordrede derefter razziaer mod Berlin,
som fortsatte i de næste 7 eller 10 dage.
Hitler svarede ikke.
Ikke til det første raid, ikke til det andet, ikke til det tredje eller fjerde.
Bliver dog mere og mere vred.
September den 4. holdt Hitler en berømt tale i Sportspalast.
(?) største horde, titusinder, et udvalgt publikum.
Han holdt en tale, hvori han sagde, at denne galning i London,
han forsøger nu at provokere os, hvis vi vælger det, (?)
hvis han smider 10 tons bomber, går vi tilbage og taber en 100.
Hvis han smider 100 tons bomber over vores byer,
Jeg kan gå tilbage og slippe tusinde tons, og jeg vil en dag, jeg vil en dag...
Hvis de kommer og ødelægger det, for at sige, kan de ødelægge vores byer, sagde han:
"Jeg vil udgnide deres � ausradieren � Jeg vil gnide deres byer ud."
Meget berømt tale.
Det var hvad Churchill ventede på...
Allerede næste dag, den 5. september, var der et massivt angreb på Berlin.
Endelig den 6. september, højlys dag den eftermiddag,
England... London-befolkningen kunne høre slidbanen
af de nærgående tyske bombefly, der kommer op ad byerne...
Og den eftermiddag den 6. september 1940, begyndelsen af ​​Blitz,
6.000 londonere blev dræbt og såret og såret i dette område.
Hvad Churchill ønskede. Det er det modsatte af, hvad Hitler ønskede.
Nu havde Churchill narret ham til det skridt, han aldrig ville tage.
Som et resultat af Churchills bevidste provokation,
en rasende Hitler gengældte til sidst og begyndte at bombe havnen i London,
East End i London. Endelig City of London
og West End den 6. og 7. november 1940.
I september 1940 blev 7000 London-borgere dræbt i bombningen.
Den 16. september, 1940, på ordre fra Winston Churchill,
briterne udløste 100.000 højeksplosive bomber
og 14.000 brandbomber i de første bevidste terrorbomber
civile distrikter i Mannheim.
Stedfortrædende Fhrer, Rudolf Hess, var Hitlers højre hånd og mangeårige ven.
Han var Tysklands næstkommanderende.
Det var ham, der skrev diktatet til Hitlers 'Mein Kampf'.
I 1940 bad Hitler Hess om at komme i kontakt med sine engelske venner
og fortæl dem eller enhver vælger, at Tyskland kun søgte fred.
Privat siger han til Rudolf Hess:
"Du har dine aristokratiske venner i England, som du altid taler om.
Kan du ikke kontakte dem på en eller anden måde?
Fortæl dem, at vi ikke ønsker noget fra briterne,
at vi bare vil have fred (?) afslutte krigen.
Kan du ikke få dette budskab videre til det britiske folk på en eller anden måde,
har du disse kontakter der?" Men Hitler sagde dette til Rudolph Hess:
"Du har disse venner i Storbritannien, nu kan du helt sikkert kontakte dem.
Fortæl briterne, at vi intet vil have."
Hans tilbud om fred var følgende:
Hitler vil være parat til at trække tropperne tilbage fra Frankrig,
Holland, Belgien, Polen og endda Tjekkoslovakiet.
Han ville også have Storbritanniens aftale
at have frie hænder i Østen til at besejre kommunismen.
Han ville også have de tidligere tyske områder tilbage.
Derudover tilbød Hitler, at den tyske Wehrmacht
ville beskytte det britiske imperium, hvis hun nogensinde blev truet af en fjende.
I maj 1941 fløj Hess en solomission
med sin Messerschmitt Bf 110 over Skotland.
På et tidspunkt, hvor Tyskland vandt krigen,
han hoppede i faldskærm med at bære endnu et tilbud om fred til Storbritannien.
Hess taler flydende engelsk og forsøgte at mødes
med hvad han mente var britiske fredsaktivister
og for at forbinde med hertugen af ​​Hamilton,
som Hess før har været venner med ved OL i Berlin i 1936.
Han ønskede at overbevise sin britiske ven om Tysklands oprigtige ønske om fred.
I stedet faldt han i Churchills hænder og blev arresteret.
Winston Churchill, selvfølgelig,
nægtede at gå med til Hitlers fredsaftale tilbudt af Hess.
Churchill fængslede ham i stedet på livstid
og afsluttede Hess' desperate fredsmission.
Churchill afviste alle fredstilbud og holdt dem fra offentligheden.
Hess blev holdt i isolation under krigens varighed,
på Churchills ordre om at skjule, hvem der var krigens egentlige krigsmanger.
Hemmelige regeringsdokumenter afslørede, at briterne
modtog over to dusin tilbud om fred mellem 1939 og 1941.
Mest bemærkelsesværdigt i september 1939, oktober 1939,
juli 1940, efter Frankrigs fald, januar 1941 osv.
Fredstilbuddene faldt for døve ører, da Churchill ikke ville have noget af det.
Han ville i stedet fortsætte med at gøre sit yderste for at trække USA ind i krigen.
Krigsmagerne ville finde andre midler til at fortsætte krigen. ERKLÆRER KRIG MOD HITLER OG AFVISER DUSENSE AF FREDS TILBUD
Jeg var selvfølgelig meget ked af det, for jeg havde gjort alt for at forhindre krigen.
For nylig udgav Sven Hedin en bog, hvori
citerer glædeligt nu ord for mit tilbud til polakkerne
som dengang blev formidlet gennem englænderne.
Jeg må sige, at jeg virkelig følte en kuldegysning
da jeg læste dette tilbud igennem igen for nylig.
Fra hvad jeg nu ved siden da,
fordi hvis dette tilbud på det tidspunkt var blevet accepteret,
så ville Danzig med sikkerhed være tysk,
men for resten ville alt have mindet som det var,
vi ville have helliget os vores sociale opgaver, vi ville have arbejdet,
vi ville have forskønnet vores byer, vi ville have bygget boligbebyggelser,
vi ville have sat vores veje i stand, vi ville have etableret skoler.
Vi ville have opbygget en rigtig nationalsocialistisk stat.
Og nu er det kommet i krig.
Jeg har gjort alt, hvad der står i min magt her.
Alt hvad en mand kan gøre,
næsten til selvfornedrelse for at undgå det.
Jeg gav tilbud på tilbud til englænderne.
Jeg rådførte mig med deres diplomater her og tryglede dem om at være rimelige.
Men intet kunne gøres.
De ville have krig, og de gjorde ingen indsats for at skjule den.
I syv år har Churchill erklæret: "Jeg vil have krig!"
Jeg beklager, at disse folk må bekæmpe hinanden,
som jeg så gerne ville bringe sammen.
FÃ¸hrer... Adolf Hitler.
"Hvorfor må vi ikke slå tilbage!? Hvorfor skal vi tage det?"
I årevis måtte jeg tvinge dem gentagne gange til at være lovlige.
Men tro ikke, at det ikke får mit hjerte til at føles
som at sprænges af vrede, når jeg hører om disse luftangreb.
Du ved, at jeg ikke gjorde de ting i flere måneder.
Jeg tillod ikke, at en eneste bombe blev kastet over byen Paris.
Inden vi angreb Warszawa, opfordrede jeg fem gange til overgivelse,
Jeg fik altid afslag.
Jeg bad om, at i det mindste kvinderne og børnene blev sendt ud.
Ikke engang officeren, der bar våbenhvilens flag, blev modtaget.
Alt blev afvist, og først da besluttede jeg mig
at gøre, hvad der er tilladt ifølge enhver krigslov.
Da englænderne begyndte at kaste deres bomber,
Jeg ventede tre en halv måned og gjorde ingenting.
Jeg ventede og tænkte simpelthen, at de måske stadig ville komme til fornuft.
Det viste sig anderledes.
Tro mig, det er ikke anderledes i dag.
Og nu (er) min Volksgenossen disse ofre hårde for den enkelte;
for den kone, der mistede sin mand og med ham det kjæreste, hun besidder;
og det er det samme for det barn, der har mistet faderen.
Moderen, der mistede sit barn,
eller bruden eller elskeren, der måtte lade sine egne gå, for aldrig at se dem igen.
De har alle gjort store ofre.
Må enhver tysker indse, at disse mænds ofre er værd
ikke mindre end den, en anden mand måske skal lave i fremtiden.
Ofringen af ​​kvinden, der føder et barn, for denne nation
er lig med den mand, der forsvarer sin nation.
Utallige millioner faldt på slagmarken for dette, vores tyske folk,
i løbet af århundrederne, selv årtusinderne.
Millioner af andre har udgydt deres blod for det.
Jeg rakte ofte hånden frem - forgæves.
De ønskede denne kamp; nu skal de have det.
Den tyske Volk vil se denne kamp igennem til ende.
Den tyske Volk vil endelig have fred.
Den ønsker en fred, der tillader den at virke, og som ikke tillader det
internationale skurke til at agitere blandt andre folk imod os.
Det er utøjet, der tjener deres formuer gennem krig.
Jeg har ingen grund til at føre krig af materielle hensyn.
For os er det kun en trist virksomhed; det berøver os, den tyske Volk
og hele samfundet, af så megen tid og mandskraft.
Jeg har ingen aktier i våbenindustrien.
Jeg tjener ikke noget i denne kamp.
Jeg ville være glad, hvis vi kunne arbejde igen, som jeg plejede at arbejde for min Volk.
Men disse internationale krigsforbrydere
er samtidig våbenindustriens største sortbørsfolk.
De ejer fabrikkerne, de laver forretningen.
Det er de samme mennesker, som vi havde her i Tyskland tidligere.
Jeg ønsker ikke at føre krig,
men hvis det bliver påtvunget mig, så vil jeg føre det til mit sidste åndedrag.
Jeg kan klare det i dag, fordi jeg ved, at hele den tyske Volk står bag mig.
Når denne krig er forbi, vil Tyskland påbegynde et stort foretagende.
Et råb om 'Rejs dig' skal genlyde gennem de tyske lande!
Så den tyske folk...
vil opgive produktionen af ​​kanoner
og vil begynde arbejdet med fred og genopbygning af massemillioner!
DEN INTERNATIONALE KLIKE
I 1933, i sin første periode,
Præsident Franklin Roosevelt normaliserede forholdet til kommunisterne
og Sovjetunionen fik diplomatisk anerkendelse.
Den jødiske William Christian Bullitt
blev den første amerikanske ambassadør til regeringen.
Bullitt blev senere omplaceret som ambassadør i Frankrig.
Den 32. grads frimurer, præsident Franklin Roosevelt,
foreslog at tilføje det altseende øje og pyramiden til dollarsedlen.
Roosevelt roste også åbent kommunismen.
"Rusland har det langt bedre, og verden er mere sikker med Rusland
under kommunismen end under zarerne. Stalin er en stor leder."
På ordre fra Federal Reserve System og dets private ejere,
den 5. april, 1933, udstedte Franklin D. Roosevelt præsidentiel ordre 6102,
hvilket krævede, at alle amerikanere skulle levere alle guldmønter, guldbarrer
og guldcertifikater til deres lokale Federal Reserve Bank.
Enhver overtræder vil blive idømt en bøde på op til $10.000,
fængslet op til ti år eller begge for bevidst at have overtrådt denne bekendtgørelse.
Siden da har alle amerikanske statsborgere været i gæld fra fødslen
og er ejet af det privatejede Federal Reserve System.
1933, og det var året, i november, hvor Franklin Roosevelt dengang
i sin allerførste periode, anerkendte Sovjetunionen, normaliserede forholdet.
Nå, det var allerede i gang.
Vi havde allerede den begyndende sovjetiske infiltration,
et kommunistisk parti ledet.
Og hvad jeg opdagede på et bestemt tidspunkt i min forskning var, at
for at fastholde denne alliance,
at fortsætte forbindelserne med Sovjetunionen,
som virkelig blev en besættelse af amerikanske regeringer fra den dag frem,
den amerikanske regering måtte lære at lyve for folket
og fortæl os løgne om kommunisme, fortæl os løgne om Stalin,
fortæl os løgne om Sovjetunionen.
Malcolm Muggeridge ankom til USSR i 1932.
Han var en af ​​de meget få journalister
at berette om de reelle forhold på landet.
For hver artikel om hungersnøden, der dukkede op,
to blev offentliggjort og benægtede dets eksistens.
Muggeridge minder om den mest indflydelsesrige korrespondent i Moskva
var Walter Duranty, den Pulitzer-prisvindende journalist
for New York Times.
New York Times er jødisk ejet og under den første og anden Holodomor
dens ejer & udgiver var jøden Adolph Ochs.
Duranty giftede sig også med jødinde Jane Cheron kort efter den første Holodomor.
Han var ikke den største ??? blandt journalisterne i Moskva,
men han var den største ??? af enhver journalist, jeg nogensinde har mødt
i 15 års journalistik.
Og vi plejede at spekulere på, om det faktisk
myndighederne havde ikke nogen form for kontrol over ham,
fordi han så fuldstændig spillede deres spil.
Det hævdede journalisten Joseph Alsop
"Duranty var en stor KGB-agent og løj som en soldat."
Da det kom til hungersnøden, den store hungersnød i Ukraine,
det var da hans rapportering var særlig skandaløs,
fordi han nægtede, at der var hungersnød.
Sovjeterne giver faktisk Duranty tilladelse til at turnere Ukraine uden chaperon.
Han rapporterer i The Times, at al snak om hungersnød nu er latterlig.
Alligevel afslørede dokumenter fra det britiske udenrigsministerium
at i private samtaler på den britiske ambassade,
Duranty sagde, at så mange som 10 millioner mennesker var døde.
Da de diskuterede spørgsmålet om at anerkende Sovjetunionen,
USA's regering anerkender Sovjetunionen,
artiklerne i Duranty blev betragtet som meget værdifulde beviser
på siden af ​​anerkendelsen.
Duranty var til stede under den røde terror, der kulminerede med tvungen hungersnød i Rusland,
den første Holodomor 1921-23 og også den 2. Holodomor 1932-33.
Alligevel var den zionistisk besatte amerikanske regering ivrige efter at acceptere hans fortælling
for at anerkende det jødiske bolsjevikiske morderiske regime.
Og jeg tror, ​​på en eller anden måde, at det er her, vi ser stigningen i dobbeltmoral.
Jeg tror, ​​vi også ser fremkomsten af ​​moralsk relativisme til sidst,
kulturrelativisme, disse dårligdomme, som vi ser i vores kultur i dag,
Jeg tror, ​​de har deres rødder i dette forhold, og så ville jeg begynde med...
med netop denne begyndelse, fordi jeg synes, det var så vigtigt.
Den 16. november 1933, dagen hvor vi anerkendte Sovjetunionen.
Det var meget mærkeligt,
givet optegnelsen om, at den bolsjevikiske regering kom ind.
Med hensyn til kropstal, i de tidlige revolutionære år,
det sovjetiske, det nye bolsjevikiske hemmelige politi
henrettet uden rettergang mere end 1000 mennesker om måneden.
Senere i 1930'erne,
Stalin dræbte titusindvis af mennesker om måneden,
og alligevel skyndte USA sig ind i alliancen,
skyndte sig at anerkende den sovjetiske regering under Roosevelt,
under Anden Verdenskrig, skyndte sig ind i denne alliance.
Både den britiske og den amerikanske regering
blev stærkt infiltreret af kommunistisk ledende jøder og sovjetiske infiltratorer.
De politiske ledere i både Storbritannien og Amerika
var under den kontrollerende indflydelse af en kommunistisk femte kolonne.
Både Roosevelt og Churchill havde omgivet sig med jødiske rådgivere
og stolede på jødiske penge til at støtte deres kampagner for embedet.
Jøderne havde derfor total kontrol over den offentlige mening i begge lande.
Vi fik senere at vide, bekræftet, efter at arkiverne åbnede
om Sovjetunionens opløsning 1991,
vi lærte senere mange af disse
højtstående embedsmænd i den amerikanske regering
arbejdede for Stalin, de var sovjetiske agenter.
Nogle af de kommunistiske jøder, der havde infiltreret den amerikanske regering
omkring Roosevelt inkluderede: Bernard Baruch, Felix Frankfurter,
David Lilienthal, David Niles, Louis Brandeis, Samuel Rosenman,
Henry Morgenthau Jr., Benjamin Cohen, rabbiner Stephen Wise, Francis Perkins,
Sidney Hillman, Herbert H. Lehman, Jessie Strauss, Harold Laski,
Charles Wyzanski, Samuel Untermeyer, Edward Filene, David Dubinsky,
Mordecai Ezekiel, Abe Fortas, Isador Lubin, Harry Dexter White,
David Weintraub, Nathan Silvermaster, Harold Glasser, Irving Caplet,
Salman Adler, Benjamin Cardozo, Anna Rosenberg,
og mange andre.
Disse kommunistisk orienterede jøder fungerede grundlæggende
som Sovjetunionens agenter inden for den amerikanske regering.
Som den jødiske historiker Lucy Dawidowicz bemærkede:
"Roosevelt selv bragte ind i sin umiddelbare kreds
flere jøder end nogen anden præsident før eller efter ham."
Winston Churchill var ikke bedre selv.
Churchills mor var jøde og
dette er blevet rapporteret i en Jerusalem-avis, tror jeg for et par måneder siden.
Jeg kigger åbenbart på det, at hun havde
Jødisk blod i hendes moderlinje.
Meget interessant faktisk. Jeg tror ikke, at Churchill var klar over det faktum.
Han nævnte det aldrig,
men hvad er interessant i hans forbindelser med det jødiske samfund,
som jeg vil komme lidt nærmere ind på her...
de to grundlæggende interesseområder at se på i Churchills karriere,
den periode, hvor han var i den såkaldte ørken,
da han trak sig fra Stanley Baldwins kabinet som minister,
og i de næste 10 år indtil 1939 var han ude af embedet.
Ude af ethvert kontor overhovedet. Han var blot medlem af parlamentet.
Så det eneste, han havde, var sin løn som folketingsmedlem
og hans ret ynkelige indtjening som journalist,
alligevel formår han på en eller anden måde at støtte en enorm landejendom,
som kostede en meget stor sum penge at støtte med alle gartnerne
og vuggestuerne og børnepigerne og kokkene og hushjælperne,
og alt det andet. Han havde en privat stab på nogle gange 20 eller 30 personer.
Alle støttet af hans løn som folketingsmedlem,
hvilket dengang var 500 pund om året. 750 dollars om året.
eller $2.000 faktisk, for på det tidspunkt tror jeg, det var 4 dollars til et pund.
Hvordan gjorde han det? Nå, svaret er, at fra 1936 og frem,
han blev finansieret af en lille hemmelig pressegruppe kaldet 'The Focus'.
Du finder ikke meget reference til 'The Focus' i historiebøgerne,
men det eksisterede bestemt, og der er flere filer
af Churchills private papirer vedrørende 'The Focus'...
'The Focus' var en gruppe på måske 30 eller 40 førende britiske industrifolk
og bankfolk og tidligere politikere
hvem besluttede, at Churchill var værd at holde sig oven vande...
og de finansierede ham.
De var ikke alle jøder, de var primært jøder,
men de er også venstreorienterede socialister
og venstrekonservative parlamentsmedlemmer,
som alle besluttede at holde ham oven vande.
I juli 1936, den daværende formand for det britiske...
af Shell Petroleum Company
udskrev en check til Churchill i størrelsesordenen 40.000 pund,
som i nutidens penge sandsynligvis ville være omkring 700.000 dollars...
og gav ham det som gave.
Han var jøde.
Det var en jødisk gave til Churchill
og hensigten var, at Churchill... de købte ham.
Fra det øjeblik blev han "brogepiberen (af Hameln)".
Og den, der betaler piperen, kalder melodien.
Hvis man ser på begivenhederne, som de virkelig skete indtil 1936,
han gav næppe Tyskland en forbigående omtale i sine taler og skrifter.
Andre ting var vigtigere.
Fra 1936 og fremefter begyndte han at slå den anti-nazistiske, antityske tromme...
og på det tidspunkt var der en hel del pro-tysk stemning i Storbritannien,
som vidne, opførselen af ​​hertugen af ​​Windsor... kongen.
Kong Edward...
Kong Edward VIII, der regerede i mindre end et år,
var efter sin fars død meget pro-tysk og pro-Hitler og faktisk...
kom meget godt ud af det med Adolf Hitler, da han besøgte Tyskland senere i 1937.
Han blev tvunget til at abdicere af den samme lobby,
men det var denne lobby, der finansierer Churchill fra 1936 og frem
og som endelig manøvrerede og konstruerede
hans introduktion i kabinettet i 1939...
og endelig hans overtagelse som premierminister i 1940.
Han kæmpede en krig...
som Storbritannien ikke havde nogen reel interesse i.
Jeg har gentagne gange sagt dette.
Enhver logisk opfattelse af Anden Verdenskrig nu, når vi ser tilbage efter 50 år,
skriger til den høje himmel...
når vi helt klart kan se, at vi skulle have sagt...
vi skulle have sagt til polakkerne i 1939:
"Du har et problem med tyskerne, ordne det selv."
Vi skulle have sagt til jøderne:
"Du har et problem med nazisterne, ordne det selv."
Det er ingen bekymring for Storbritannien og det britiske imperium.
Vi har andre fisk at stege. Det skulle vi have sagt.
Churchill var desværre afhængig af disse mennesker
og han havde intet alternativ.
Så i 1940, da vi fik et valg stillet til os
at acceptere det meget generøse fredstilbud, der blev givet os,
som er skjult for historiebøgerne,
af tyskerne, eller kæmper en fuldstændig meningsløs krig fremad,
Churchill tog den forkerte drejning og slog Storbritannien konkurs
og ødelagde det britiske imperium.
Jeg sagde dette første gang i min bog 'Churchill's War' i 1987,
og nu fem andre store historikere, der sagde det samme.
Dette er nu blevet kendt som historiens revisionistiske linje
om Anden Verdenskrig, og jeg er den, der faktisk åbnede den vej,
få folk til at tænke det utænkelige,
ser på den alternative rute, som vi kunne have taget i 1940.
I 1941, bare for at afslutte dette, bliver det meget interessant,
fordi Weizmann-papirerne, som er Chaim Weizmanns papirer,
som var den første præsident for staten Israel.
Og han var leder af den internationale zionistiske bevægelse
gennem hele Anden Verdenskrig.
Weizmann-arkiverne, tåbeligt eller klogt,
gav mig fuld adgang til al Weizmann-korrespondancen med Churchill.
Og i Weizmann-arkiverne, al Churchills korrespondance med Weizmann
gennem krigsårene og før (?) Verdenskrigen,
og alle hans notater om hans møder med Churchill.
Jeg vil kun nævne et af de breve her.
Det er et brev skrevet af Chaim Weizmann, lederen af ​​den zionistiske bevægelse...
på det tidspunkt boede i USA, til Winston Churchill i september 1941,
tre måneder før Pearl Harbor,
når Churchill febrilsk forsøger at få USA ind i sin krig,
fordi det er hans eneste redning.
Og Weizmann skriver til Churchill et brev, hvori han siger
"Hr. premierminister, medmindre du giver os det, vi ønsker,
som er oprettelsen af ​​en jødisk hær i Mellemøsten,
med vores eget arsenal og vores egne våben,
og vores egen uniform og vores eget flag,
medmindre du giver os, hvad vi ønsker,
så vinder du os ikke.
Og lad mig fortælle dig, hvad vi vil gøre, hvis du giver os det, vi ønsker.
Hvis du imødekommer vores ønsker,
så vil vi handle på dine vegne i USA.
Og husk, hr. Churchill," skriver han i sit brev, "husk...
vi er den eneste magtfulde forenede blok i USA
som solidt bakker op om den britiske sag i denne krig, september 1941.
Alle andre er dybest set isolationister.
Vi er den eneste etniske forenede gruppe, som solidt bakker op om den britiske sag.
Vi er de eneste mennesker, der er i stand til at bringe USA ind i denne krig.
Vi gjorde det i den sidste krig, og vi kan gøre det igen."
Churchill blev den ikke-jødiske frontmand i denne hemmelige gruppe.
Kommunistiske og zionistiske jøder omkring Churchill omfattede Sir Robert Mond,
Sir Robert Waley Cohen og Bernard Baruch.
Både Roosevelt og Churchill blev de ikke-jødiske frontmænd
i den internationale jødekrig mod Tyskland.
Den britiske premierminister, Neville Chamberlain,
fortalte den amerikanske ambassadør i Storbritannien, Joseph P. Kennedy, at:
"Amerika og verdens jøder havde tvunget England ind i krigen."
Det jødiske magasin Sentinel of Chicago, 8. oktober 1940, sagde:
”Når nationalsocialisterne og deres venner græder eller hvisker
at denne krig er fremkaldt af jøder, har de helt ret."
Churchill forlod London for at møde Roosevelt til en konference i Quebec
sidst på sommeren 1943.
En reporter spurgte, om de planlagde at tilbyde fredsbetingelser til Tyskland.
Churchill svarede hurtigt:
"Himlen, nej. De ville tage imod med det samme."
Igen, i et brev fra 1944 til hans allierede,
den massemordende bolsjevik Joe Stalin,
Churchill bekræfter den ubestridelige virkelighed af Hitlers generøse fredsforslag.
"Vi har aldrig tænkt på fred,
ikke engang i det år, hvor vi var fuldstændig isoleret
og kunne have sluttet fred uden alvorlig skade for det britiske imperium,
og meget for din regning.
Hvorfor skulle vi tænke på det nu,
når sejren nærmer sig for os tre?"
JA, TYSKLAND VAR DET DEN DEMOKRATI, FØR OS
OG VI ER BLEVET BLEVET PLYVET, KREMT OG TØRRET
INGEN...
HVAD BETYDER DEMOKRATI ELLER AUTORITERISK STAT FOR DISSE INTERNATIONALE HYENER?
DE ER SLET ET GLAD! DE ER KUN INTERESSERET I EN TING
ER DU villig til at blive plyndret?
JA ELLER NEJ?
ER DU DUM NOG TIL AT TIRE I PROCESSEN?
JA ELLER NEJ?
OG, NÅR ET DEMOKRATI ER DUMT NOG
IKKE AT STÅ OP, SÅ ER DET GODT!
MEN NÅR EN AUTORITÆR STAT ERKLÆRER
"DU PLYNDER IKKE VORES FOLK LÆNGER...
"HVERKEN INDEfra ELLER UDENFRA! SÅ ER DET DÅRLIGT."
I VIRKELIGHED REGERER PENGE I DISSE LANDE
DE TALER OM PRESSEFRIHED,
NÅR ALLE DISSE AVISER FAKTISK HAR ÉN EJER
OG EJEREN ER I ALLE TILFÆLDE SPONSOR (MASSE MEDIA)
DENNE PRESSE FORMER SÅ DEN OFFENTLIGE MENING
DISSE POLITISKE PARTER HAR SLET IKKE NOGEN FORSKELLE
SOM FØR HOS OS
DU Kender ALLEREDE DE GAMLE POLITISKE PARTER
DE VAR ALLE ENS
SÅ MÅ FOLK TÆNKE DET ISÆR I DISSE LANDE
AF FRIHED OG RIGDOM...
DER BØR EKSISTERE ET MEGET BEHAGELIGT LIV FOR DESS FOLK
MEN DET MODSATTE ER TILFÆLLET
I DISSE LANDE I DE SÅkaldte "DEMOKRATIER"
FOLKET ER PÅ INGEN MIDDEL HOVEDFOKUS FOR OPMÆRKSOMHEDEN
HVAD VIRKELIG BETYDER
ER EKSISTENSEN AF DENNE GRUPPE AF "DEMOKRATIVERE"
DET vil sige, at der findes et par hundrede
AF KÆMPEKAPITALISTER
SOM EJER ALLE FABRIKKER OG AKTIER
OG HVEM I ENDELIG STED LEDER FOLKET
DE ER SLET IKKE INTERESSERET I DEN STORE MASSE AF MENNESKER
JØDER!
DE ER DE ENESTE
HVEM KAN TILTALES SOM INTERNATIONALE ELEMENTER
FORDI DE UDFØRER DERES VIRKSOMHEDER OVERALT
DET ER EN LILLE RODløs INTERNATIONAL KLIK
DET ER AT VÆNDE FOLKET MOD HINANDEN,
DET VIL IKKE, at de skal have fred
DE KAN UNDERtrykke os!
DE KAN DRÆBE OS, HVIS DU VIL!
MEN VI VIL IKKE KAPITULERE!
DISSE JØDER plejede at grine af det
DE TRODE DET VAR EN JOKE
DE GER IKKE LÆRE
I DAG INSER DE SITUATIONENS GRAVITET.
DET VAR EN KAMP
ISÆR MOD MENNESKER, DER...
...SØDE AT HAVE ALMOTENT MAGT I VORES NATION
KAMPEN MOD JØDERNE
EN SATANISK KRAFT
HAVDE OVERtaget HELE VORES LAND
HVEM HAVDE VÆRET AT GÅ GRÆBENDE NØGLEPOSITIONER I VORES INTELLEKTUELLE OG ÅNDELIGT LIV
MEN OGSÅ AF DET POLITISKE OG ØKONOMISKE LIV
OG FRA DISSE NØGLEPOSITIONER KUNNE DE KONTROLLER OG OVERVÅGGE HELE NATIONEN
DENNE KRAFT HAVDE SAMTIDIG
INDFLYDELSEN TIL AT FORFØLGE SELV MED LOVEN
DE, DER KÆMPTE MOD DENNE MAGT
OG HVEM VAR VILIGE TIL AT YDE MODSTAND I MODSTAND TIL DEN
DEN ALMÆGTIGE JØDE ERKLÆRDE SÅDAN KRIG MOD OS
OG HVAD HAR VI OPRETTET I DISSE ÅR! TIL 1939
MINISNELSEN VOKSEDE PÅ SAMME MÅDE
DE SAMME MÆND, SOM DEN DAG KOM TYSKLAND IND I WWI
"MR CHURCHILL" BEGYNDEDE STRAKS AT BEREGRE
"HR EDEN"
OG SÅ SELVFØLGELIG JØDERNE MED HORE BELISHA I FORANEN
SMÆREKAMPAGNEN BEGYNDEDE
ÅR EFTER ÅR...
DE SAGDE: "JA, HAN VÆBNER SIG"
JA, DET HAR JEG ALTID GJORT
DE SPØRGTE MIG OGSÅ FØR
HVORFOR HAR DU SÅ SA...
...HVIS DU ØNSKER FRED?
HVORFOR SKABEDE DU SS?
... HVORNÅR ER DET ENESTE, DU ØNSKER, ER BRODERSKAB?
FORDI DER ER FOLK, DER IKKE VIL DET!
OG JEG VILLE VISE DEM
AT JEG OGSÅ VAR FORBEREDT PÅ DEN ANDEN SAG
DEN MEST VEDDELIGE EJENDELSE DU HAR I VERDEN...
ER DINE EGNE FOLK...
OG FOR DETTE FOLK...
OG FOR DETTE FOLKS SKYLD...
VI VIL KÆMPE OG KÆMPES!
OG SLÆK ALDRIG!
OG BLIVER ALDRIG TRÆT!
OG MIST ALDRIG MODET!
OG FORTVÆLD ALDRIG!