JUDEA JULISTAA SODAN SAKSALLE
Vuonna 1932 Maailman juutalaisten liiton presidentti Bernard Lecache sanoi:
"Saksa on vihollisemme numero yksi.
Tavoitteemme on julistaa sota ilman armoa sitä vastaan."
Maaliskuussa 1933, ennen kuin saksalaiset olivat säätäneet mitään juutalaisten vastaisia ​​lakeja
ja ennen kuin vihollisuudet juutalaisia ​​vastaan ​​olivat alkaneet,
maailmanlaajuisesti juutalaiset johtajat julkaisivat virallisesti
sodanjulistuksen Saksaa vastaan.
Maailmanlaajuinen juutalaisten saksalaisten tavaroiden boikotti alkoi.
20 000 juutalaista osoitti mieltään New Yorkin kaupungintalolla.
Mielenosoitukset ja boikotit kohdistuivat saksalaisia ​​tuotteita vastaan.
Samuel Untermeyer puhuen kansainvälisten juutalaisten puolesta,
julisti sodan Saksalle taloudellisella boikotilla.
24. maaliskuuta London Daily Expressin etusivulla oli otsikko:
"JUDEA JULISTAA SODAN SAKSALLE".
Juutalaisten johtajien sanottiin vaativan
"pyhää sotaa" saksalaisia ​​vastaan:
"Juutalainen tukkukauppias jättää talonsa, pankkiiri pörssinsä,
kauppias hänen liiketoimintansa ja kerjäläinen hänen vaatimattoman mökkinsä,
liittyäkseen pyhään sotaan Hitlerin kansaa vastaan..."
"Express" sanoi, että Saksa nyt kohtaa
kansainvälisen boikotin sen kauppaa, taloutta ja teollisuutta kohtaan.
Lontoossa, New Yorkissa, Pariisissa ja Varsovassa
Juutalaiset liikemiehet ovat yhdistyneet lähtemään taloudelliselle ristiretkelle.
Elokuussa 1933 Samuel Untermeyer puhui suunnitellusta juutalaisen tuhoamisesta
ja hävittämisestä parhaillaan ja myös sodasta
joka on käynnistettävä Saksaa vastaan ​​sen pysäyttämiseksi.
Hysteerisessä radiolähetyksessä Untermeyer kutsui juutalaisia
tuhoamaan Saksan pyhässä sodassa
tuomiten saksalaiset julmiksi, villeiksi pedoiksi.
Untermeyer väitti, että saksalaiset tuhosivat juutalaisia
"sulkemalla heidät ilkeisiin keskitysleireihin,
näännyttäen ja kiduttaen heitä, murhaten ja hakaten heitä ilman syytä
ja turvautuen kaikkiin muihin mahdollisiin kidutuksen muotoihin,
käsittämättömän epäinhimillisesti,
kunnes itsemurhasta oli tullut heidän ainoa pakokeinonsa,
ja kaikki vain siksi, että he ovat tai heidän kaukaiset esi-isänsä olivat juutalaisia..."
Tämä oli vuosi 1933 ja Untermeyer puhui jo "holokaustista".
No, hänellä on täytynyt olla yliluonnollisia henkisiä voimia.
Radiolähetyksessä WABC New Yorkissa 6. elokuuta 1933 Untermeyer sanoi, että:
"Jokainen teistä, juutalainen ja ei-juutalainen,
joka ei ole jo värväytynyt tähän pyhään sotaan, hänen pitäisi tehdä se tässä ja nyt.
Ei riitä, että et osta mitään Saksassa valmistettuja tuotteita.
Sinun on kieltäydyttävä olemasta tekemisissä kauppiaan tai kauppiaan kanssa
jotka myyvät mitä tahansa saksalaisia ​​tuotteita
tai ketkä holhoavat saksalaisia ​​laivoja tai merenkulkua..
Me horjutamme Hitlerin hallintoa ja saamme saksalaiset järkiinsä
tuhoamalla heidän vientikauppansa, josta heidän olemassaolonsa riippuu.
Kaikkien saksalaisten tavaroiden ja palveluiden boikotti.
Meidän on nyt vastahakoisesti ryhdyttävä maailmanlaajuiseen boikottiin
jossa vaadimme ja nyt saamme laajaa miesten ja naisten tukea
kaikista uskontunnuksista ja luokista.
Tehdäkseen osansa ja palvellakseen tätä sivilisaation armeijaa,
sinun täytyy vain kieltäytyä ostamasta ja käyttämästä
mitään Saksassa valmistettuja tuotteita tai mitä on kuljetettu saksalaisilla laivoilla.
Uusi Saksa, joka vapautuu juutalaisten ylivaltasta
julistettiin juutalaisten etujen viholliseksi
ja siksi se piti taas taloudellisesti kuristaa.
On myös tärkeää huomata, että tämä oli ennen
Hitler päätti boikotoida juutalaisia ​​tavaroita.
Monet juutalaiset Saksassa ja Palestiinassa vastustivat kansainvälistä boikottia
sanomalla, että se edistää juutalaisten vastaista väkivaltaa Saksassa.
Nämä juutalaiset tukivat kansallissosialistista hallintoa,
mutta juutalaiset ylivallan kannattajat eivät välittäneet ollenkaan.
Huolimatta Saksan hallituksen pyrkimyksistä lievittää jännitteitä
estääkseen nimittelyn
ja kansainvälisten juutalaisten johdon uhkausten lisääntymisen, se jatkui.
Juutalaisten Saksan vastaisen kampanjan intensiteetti oli sellainen
että Hitler sanoi, että jos kampanja ei lopu,
Saksassa boikotoitaisiin yhden päivän ajan juutalaisten omistamia kauppoja.
Tästä huolimatta vihakampanja jatkoi Saksan pakottamista
ryhtyä puolustaviin toimiin, jotka loivat tilanteen
jossa juutalaisia vieroksuttiin yhä enemmän.
Juutalainen sanomalehti Natasha Retsch kirjoitti samalla tavalla:
"Kaikki juutalaiset käyvät sotaan Saksaa vastaan,
yhteisöt, konferenssit, kongressit... jokainen yksittäinen juutalainen.
Siten sota Saksaa vastaan ​​kehittyy ideologisesti
edistäen etujamme, jotka edellyttävät Saksan tuhoamista kokonaan.
Vaaraksi meille juutalaisille on koko Saksan kansa,
Saksa kokonaisuutena sekä yksilöllisesti.
Se on tehtävä vaarattomaksi ikuisiksi ajoiksi.
Meidän juutalaisten on osallistuttava tähän sotaan,
ja tämä kaikella voimalla ja mahdilla, joka meillä on käytettävissämme. "
Maailmanlaajuinen juutalaisjohtajuus, jolla on rautainen ote maailman mediasta ja lehdistöstä
aloitti nyt massiivisen propagandan käynnistämisen Saksaa vastaan,
joka pian kärjistyisi toiseksi maailmansodaksi.
Saksan hallitus vastasi suoraan tähän
aloittaen vihdoin yhden päivän boikotin juutalaisia ​​yrityksiä kohtaan,
sen jälkeen, kun juutalaiset olivat julistaneet sodan Saksalle.
Tohtori Joseph Goebbels ilmoitti, että yhden päivän boikotti puretaan
jos Saksan vastaiset mielenosoitukset keskeytettäisiin.
Jos mielenosoitukset eivät lopu, Goebbels varoitti
että juutalaisten vastaista boikottia jatkettaisiin.
Tämä ei kuitenkaan auttanut.
Maailmanlaajuinen juutalaisten boikotti jatkui kuukausia.
Vladimir Jabotinsky, joka oli juutalainen kommunisti
ja Irgun-terrorijärjestön perustaja,
kirjoitti Natasha Retschin tammikuun 1934 painoksessa:
"Taistelu Saksaa vastaan ​​on jatkunut kuukausia
jokaisen juutalaisen yhteisön, konferenssin, kongressin, kauppajärjestön,
jokaisen juutalaisen toimesta. On syytä uskoa
että meidän osuudellamme taistelussa on yleinen hyöty.
Päästämme irti henkisen ja aineellisen sodan
koko maailma Saksaa vastaan.
Saksan tavoitteena on tulla jälleen suureksi kansakunnaksi,
valloittaakseen takaisin sen menettämät alueet ja siirtomaat.
Toisaalta juutalaiset etumme
vaativat Saksan täydellistä tuhoa.
Saksan kansakunta on kollektiivisesti ja yksilöllisesti vaaraksi meille.
David A. Brown, United Jewish Campaignin kansallinen puheenjohtaja, 1934, sanoi:
"Me juutalaiset aiomme käynnistää sodan Saksaa vastaan."
Chaim Weizmann, Kansainvälisen juutalaisjärjestön
sekä Maailman sionistijärjestön puheenjohtaja
ja myöhemmin Israelin ensimmäinen presidentti, totesi vuonna 1936:
"Ei ole liioittelua sanoa, että 6 miljoonaa juutalaista
on tuomittu vankeuteen tässä osassa maailmaa,
missä he ovat ei-toivottuja ja keille maat on jaettu niihin
missä heistä ei pidetä ja minne heitä ei päästetä.
Emil Ludwig Cohn sanoi vuonna 1938:
"Hitler ei halua sotaa, mutta hänet pakotetaan siihen, ja itse asiassa pian.
Englannilla on viimeinen sana, kuten vuonna 1914..."
Henry Morgenthau, Yhdysvaltain valtiovarainministeri, Hearst Press, syyskuu 1933, sanoi:
"Sota Euroopassa vuonna 1934 oli väistämätöntä."
Vuonna 1938 juutalaisten sodanjulistus Saksaa vastaan ​​toistettiin.
Juutalaisten omistama lehdistö kehotti amerikkalaisia ​
boikotoimaan kaikkia saksalaisia ​​tuotteita ja saksalaisia ​​yrityksiä.
Vuoden 1936 maailmansionistikonferenssissa Chaim Weizmann sanoi:
"Ehkä vain 2 miljoonaa selviää tulevasta "holokaustista",
mutta he ovat valmiita elämään Palestiinassa."
Huomaa, että tämä oli vuonna 1936.
Miami Newsin 12. heinäkuuta 1938 julkaisema kirje,
nimeltään "Tapa saksalaiset", sanoi, että:
"Ei muu kuin julmien valkoisten lähes täydellinen tuhoaminen
takaa maanpäällisen rauhan ja suopeutta kanssaihmisiä kohtaan."
juutalainen professori Alexander Kulisher,
tunnettu lakimies ja sionisti sanoi lokakuussa 1937:
"Saksa on juutalaisuuden vihollinen, ja sitä on jahdattava tappavalla vihalla.
Tämän päivän juutalaisuuden tavoite on
armoton kampanja kaikkia saksalaisia ​​vastaan
ja kansakunnan täydellinen tuho.
Vaadimme täydellistä kaupan estoa,
raaka-aineiden tuonnin loppua,
ja kostoa jokaiselle saksalaiselle, naiselle ja lapselle."
Saksan vastaus oli puolustava, ei hyökkäävä toimenpide.
Tärkeitä tarinoita,
tärkeitä faktoja,
jotka selventävät asioita, joita emme oppineet koulussa.
Joita emme saaneet opetussuunnitelmassa.
He eivät opettaneet niitä edes korkeakoulussa.
Pidin luentoja historian professorien edessä.
Miksi Hitler todella vihasi juutalaisia?
Mitä hän halusi heiltä?
Kuinka he vaivasivat häntä?
Mutta se kaikki on kirjoitettu täällä "Mein Kampfissa".
Tämä kirja julkaistiin vasta äskettäin.
Se hyväksyttiin juuri käännettäväksi hepreaksi.
Se oli kiellettyä kaikki nämä vuodet...
Mutta on olemassa aikaisempi käännös, jonka on tehnyt "Yad Vashem"
heillä oli lupa...
Hitler väittää kirjassaan
että juutalaiset ovat kommunisteja.
He tekivät Venäjän vallankumouksen.
He tappoivat siellä 30 miljoonaa venäläistä.
Kaikki älykkäät, julmalla ja kauhistuttavalla tavalla
ja se on heidän suunnitelmansa koko maailmalle.
Seuraava maa jonossa on Saksa.
He perustivat Saksan kommunistiset ja sosialistiset puolueet, ja se on totta.
"Jos emme voita heitä nyt, he eliminoivat meidät,
ja he teurastavat vielä 20 miljoonaa, kaikki älykkäät ihmiset."
Ja niin he kulkivat maasta toiseen.
Joten lopulta ainoat älykkäät jäljellä
olisivat juutalaiset.
Ja hän on oikeassa.
Venäjän vallankumouksen tekivät juutalaiset.
Venäjän armeijan rakensi Trotski.
Hän loi kommunistisen puolueen juutalaisten divisioonan.
Ensimmäisessä kuvassa Venäjän hallituksesta
13 jäsenestä,
6 oli juutalaisia.
Kuka perusti KGB:n sekä NKVD:n?
juutalaiset.
Kaikki on siis selkeästi kirjoitettu.
Hän ei vihannut juutalaisia, koska heillä oli "Peos" (?)
Hän ei vihannut heitä Mitzvotin noudattamisesta,
vaan koska he ovat kommunisteja.
ja hän kirjoittaa sen selvästi:
"Juutalaiset tuhosivat uskonnon ja uskon."
"He levittivät Saksassa harhaoppia Jumalasta".
Hän kirjoitti sen tänne.
Ymmärrätkö nyt, miksi tätä ei opeteta kouluissa?
Koska kuka kirjoittaa opetussuunnitelman?
Samat vasemmistolaiset.
He tuhosivat kaikki arvot.
Myrkyttivät kirjallisuuden ja teatterin.
Yhdeksästä suuresta saksalaisesta sanomalehdestä 7 oli juutalaisten omistuksessa.
Ajattelin, etten ole vielä saanut selville, mitä ajattelen tästä...
Miksi nämä tapahtumat - miksi tämä konflikti, juutalaiset ja saksalaiset,
muuttui niin jyrkäksi, ja miksi tämä juutalaisten viha, miksi sen piti tapahtua?
Se on minulle edelleen täysin epäselvää.
Mutta ehkä se jonain päivänä selviää.
Juutalaisten viha saksalaisia ​​kohtaan? - Kyllä.
En ole koskaan lukenut muilta ihmisiltä
sellaisia ​​vihaa täynnä olevia ilmaisuja toisista kansoista kuin juutalaisilta.
Miksi... - Enemmän kuin saksalaisten viha juutalaisia ​​kohtaan?
Se tuli paljon myöhemmin, saksalaisten viha. Juutalaiset olivat paljon aikaisemmin.
Ja se... sinun tarvitsee vain lukea Talmud.
Minulla on kaikki 12 osaa valtuutetussa,
viimeisimmässä käännöksessä, painos 2002,
koska halusimme varmistaa Talmudista yleisesti levitetyt lausunnot.
Ovatko ne tarkkoja? (Erityisesti verrattuna valtuutettuun painokseen.)
Ja en pystynyt lukemaan enempää kuin kolme sivua, se sai minut voimaan pahoin.
Sen verran vastenmielistä tämä on, kaikki seksuaalisuuteen liittyvät asiat ja niin edelleen,
siitä, kuinka voit tehdä sen kolmivuotiaan lapsen kanssa, ja...
Tiedätkö, se kaikki on meille niin vierasta.
En halua edes ajatella sitä.
Vuodesta 1923 vuoteen 1933 saksalaiset nationalistit
olivat säännöllisesti juutalaisten kommunistien ja terroristien kohteena.
200 kansallissosialistia ja 216 poliisia
tulivat pääosin juutalaisten kommunistien murhaamaksi.
20 000 kansallissosialistia ja 1 976 poliisia loukkaantui.
Herbert Norkus, koulupoika ja Hitlerjugendin jäsen,
häntä puukotettiin raa'asti kuuteen paikkaan.
Nuori saksalainen opiskelija Horst Wessel ammuttiin.
Sveitsin kansallissosialistinen johtaja Wilhelm Gustloff
juutalainen David Frankfurter murhasi hänet julmasti vuonna 1936.
Saksalaiset olivat raivoissaan murhista.
Saksalaisia ​​vastaan ​​kohdistuneet terroriteot
jatkui monta vuotta, päättymättä.
27. helmikuuta 1933, neljä viikkoa Hitlerin nimityksen jälkeen liittokansleriksi,
kommunistiterroristit sytyttivät Reichstagin tuleen.
Paikallinen poliisi sai kiinni hollantilaisen kommunistin nimeltä Marinus van der Lubbe.
mies, joka sytytti Reichstagin.
Tulipalon piti olla punaisten lietsoman sisällissodan alku
ennen kuin Hitler ja NSDAP pääsisivät vakiinnuttamaan asemansa.
Hindenburg ja Hitler toimivat nopeasti ja asettivat hätäsäädökset
ja kommunistijohtajat pidätettiin
ja lähetettiin myöhemmin niin kutsuttuihin keskitysleireihin.
Suurin osa kommunisteista oli juutalaisia. Tästä syystä media kuvaa sitä
järjestelmällisenä vainona juutalaisia ​​vastaan.
Pitkien puukkojen yö, joka tunnetaan myös nimellä Operaatio Hummingbird,
tapahtui kansallissosialistisessa Saksassa 30. kesäkuuta ja 2. heinäkuuta 1934 välisenä aikana.
Ainakin 85 ihmistä teloitettiin
ja yli tuhat pidätettiin kansallissosialistien toimesta.
Syynä tähän oli se, että SA:n johtaja Ernst Röhm ja muut
suunnittelivat vallankaappausta saksalaisia ​​vastaan.
Hitlerin toimien tarkoituksena oli estää
toinen kommunistisen vallankumouksen tapahtumisen Saksassa.
Puhdistus vahvisti
armeijan johtajien tukea Hitlerille.
9. marraskuuta 1938
Puolan juutalainen Hershel Grynszpan tunkeutui Saksan suurlähetystöön
pyytäen saada puhua diplomaattisen henkilöstön jäsenelle.
Kun Ernst vom Rath, 29-vuotias saksalainen diplomaatti, joka työskenteli Pariisissa,
tuli tervehtimään vierailijaa, Grynszpan otti pistoolinsa
ja murhasi hänet kylmäverisesti.
Tämä oli se olki, joka katkaisi kamelin selän.
Saksalaiset olivat nyt saaneet tarpeekseen juutalaisten inspiroimista boikoteista, panetteluista,
sodanlietsomisesta ja heitä vastaan ​​suunnatuista murhista.
Uutiset murhasta aiheuttivat mellakoita, tuhopolttoja ja ilkivaltaa
suunnattu juutalaisille ja kommunistisille kaupoille ja yrityksille.
Yksikään virallinen NSDAP:n jäsen ei hyväksynyt mellakoita
ja vihainen Goebbels käski lopettaa väkivallan välittömästi,
ja se loppui ensimmäisen yön jälkeen.
Goebbels neuvotteli tuolloin
juutalaisten kansainvälisen kauppasaarron lopettamisesta
ja pelkäsi, että väkivalta suistaa keskustelut.
Aikaisin aamulla Kristalliyön tapahtumien jälkeen,
Goebbels ilmoitti radiolähetyksessä, että kaikki toimet juutalaisia ​​vastaan
oli ankarasti kielletty ja varoitti ankarista rangaistuksista
tämän käskyn rikkomisesta.
Hän valitti, että hänen täytyisi nyt selittää tämä kauhea tapaus
Saksan kansalle ja maailmalle
ja että hän ei yksinkertaisesti tiennyt millaisen uskottavan selityksen antaa.
Hitler oli myös raivoissaan kuultuaan siitä ensimmäisen kerran
ja määräsi teleksiviestin lähetettäväksi Galatean(?) toimistoihin, jossa luki:
"Korkeimman viranomaisen nimenomaisella määräyksellä,
juutalaisten yritysten tai muun omaisuuden tuhopoltto
ei saa tapahtua missään tapauksessa eikä missään olosuhteissa."
Useita ihmisiä pidätettiin myös juutalaisiin kohdistuneesta väkivallasta.
Väkivallan yö, jota juutalaiset kutsuvat Kristalliyöksi,
särkyneen lasin yö, mainitaan usein länsimaisessa mediassa
ja koulukirjoissamme hulluina, spontaaneina, antisemitistisinä mellakoina.
Mutta toistuva terrori, psykologinen sodankäynti, agitaatio, boikotit
ja murhat, jotka itse asiassa aiheuttivat saksalaisten kaunaa,
niitä ei koskaan mainita historiankirjoissamme.
Juutalaisten sodanjulistuksen jälkeen Saksalle vuonna 1933
Saksalaiset viranomaiset tekivät kompromissin salaisissa neuvotteluissa
Maailman sionistijärjestön palestiinalaiskeskuksen kanssa,
joka sallisi Saksan juutalaisten ja heidän omaisuutensa mennä Palestiinaan.
Tätä sopimusta kutsuttiin siirtosopimukseksi tai Haavarasopimukseksi.
Tämä sopimus mahdollisti tuhansien juutalaisten
muuttaa Palestiinaan omaisuutensa ennallaan.
Maastamuutto oli laillisesti toteutettu ja säännelty asia
eikä mikään villi pakomatka.
Se oli yritys ratkaista rauhanomaisesti konfliktit
juutalaiten ja saksalaisten välillä, jotta molemmat voisivat jälleen elää rauhassa.
Jokainen juutalainen matkalla Palestiinaan
talletti rahaa erityiselle tilille Saksassa.
Rahalla ostettiin sitten saksalaisia ​​maataloustyökaluja,
rakennusmateriaaleja, pumppuja, lannoitteita jne.
jotka vietiin Palestiinaan ja myytiin siellä
juutalaisten omistamassa Haavara Companyssä Tel Avivissa.
Myynnistä saadut rahat annettiin sitten juutalaiselle maastamuuttajalle
saapuessaan Palestiinaan
määrällä, joka vastaa hänen talletustaan ​​Saksassa.
Sopimus palveli siis sionistien tavoitetta tuoda juutalainen kansa
Palestiinaan palvellen samalla Saksan tavoitetta
vähentää juutalaisten vaikutusvaltaa Saksassa.
Siten Hitler tuki juutalaisten siirtolaisuutta Palestiinaan
itäisissä maissa vuodesta 1933 vuoteen 1941,
kunnes sota esti yhteistyön jatkamisen.
Toisen maailmansodan syttyessä Israelin taloudella
oli puolen biljoonan dollarin arvosta omaisuutta
lähetetty Saksasta Haavara-sopimuksen kautta.
Samaan aikaan Yhdysvalloissa vuosina 1929-1939
2 miljoonaa meksikolaista karkotettiin myös Meksikoon,
presidentti Herbert Hooverin valtuuttamana.
Heistä 1,2 miljoonaa syntyi Yhdysvaltojen kansalaisina.
Hitlerin lopullinen ratkaisu juutalaisongelmaan
oli luoda juutalaisille kotimaa kauniille Madagaskarin saarelle
Etelä-Afrikan rannikon edustalla ja uudelleensijoittaa miljoona juutalaista vuodessa
Saksan suojeluksessa ja valvonnassa.
Ajatus juutalaisten kotimaasta Madagaskarilla
oli itse asiassa kiertänyt kaikkialla Euroopassa 1880-luvulta lähtien.
Kansallissosialistit laativat yksityiskohtaisen suunnitelman
juutalaisten evakuoimiseksi Madagaskarille
ja heidän asettumisestaan ​​sinne.
SS-kenraalimajuri Heydrich esitti tämän suunnitelman
suoraan Valtakunnan ulkoministerille elokuussa 1940.
Madagaskarin suunnitelma hylättiin valitettavasti
kun britit hyökkäsivät saarelle vuonna 1942,
ottaen sen hallinnan pois Vichyn Ranskalta Madagaskarin taistelun jälkeen.
Juutalainen Madagaskar olisi ollut voitto-voitto-ratkaisu juutalaisille ja eurooppalaisille
ja olisi säästänyt köyhät palestiinalaiset ​​ja muita arabimaita
kaikelta kauhuilta ja sodilta, joita ne joutuisivat kestämään
Israelin perustamisen jälkeen vuonna 1948.
Vuosisatojen ajan eurooppalaisilla ja juutalaisilla on ollut ongelmia elää yhdessä.
Juutalaisia ​​on aiemmin karkotettu yli 100 maasta.
Tämä karkottaminen ei ollut mitään uutta.
Jokainen kansakunta, jossa juutalaisille annettiin täydet oikeudet ja etuoikeudet,
he olivat käyttäneet hyväkseen ja turmeltaneet isäntäkansaa,
turmellen ei-juutalaisia ja aiheuttaen siten vastustusta itseään vastaan.
Juutalaisten ylivallan kannattajilla on tietysti
mahdollisuus käyttää tekosyynä "antisemitismiä".
Kansallissosialistit halusivat juutalaisten lähtevän Saksasta
ja sionistit halusivat juutalaisten tulevan Palestiinaan
auttamaan sionistisen valtion luomisessa.
Kansallissosialistit pitivät konferenssin Wannseessa,
yhdessä Berliinin esikaupunkialueista, 20. tammikuuta 1942,
jossa päätettiin juutalaisten ongelman lopullisesta ratkaisusta.
Kokouksen alkuperäinen asiakirja on itse asiassa saatavilla Internetissä
eikä missään sanota mitään juutalaisten tappamisesta.
Kokouksessa ei keskusteltu kaasukammioista, ampumisesta,
eikä mistään muustakaan tuhoamismenetelmästä.
DAVID COLE: Lopullista ratkaisusuunnitelmaa ei koskaan ollut.
Se on yksi niistä valheista, jotka leijuu ympäriinsä.
Vain koska kansallissosialistit olivat käyttäneet termiä "lopullinen ratkaisu",
sekä sotaa edeltävinä vuosina että sodan alussa,
se ei tarkoita, että he olisivat koskaan laatineet suunnitelmaa.
Jopa kokouksen pöytäkirjat, laaditut pöytäkirjat
Wannseen konferenssista, sanovat melko selvästi
että juutalaiset vapautetaan jossain vaiheessa,
joten lopullisesta ratkaisusuunnitelmasta ei puhuttu.
Siitä oli vain puhetta
"No nyt, kun itärintama on tavallaan pysähtynyt,
meidän on keksittävä, mitä tehdä näiden monien
miljoonien juutalaisen kanssa, jotka meillä on nyt vangittuna."
Se oli ongelma, jota kansallissosialistit tunsivat tarpeen käsitellä,
mutta ei luomalla yhtä jättiläismäistä suunnitelmaa.
Wannsee-konferenssin tarkoituksena oli keskustella ja suunnitella
kuinka Euroopan juutalaiset karkotettaisiin itään.
Jotkut juutalaiset jäisivät Saksaan
työskennelläkseen tienrakentamisen ja muun parissa.
He myös päättivät, että ensimmäiseen maailmansotaan osallistuneet juutalaiset,
jotka olivat yli 65-vuotiaita ja teollisuudessa työskennelleitä,
jäisi Saksaan.
Tämän on vahvistanut myös Yehuda Bauer,
holokaustitutkimuksen professori Avraham Harmon Institute of Contemporary Jewry
-instituutissa Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa.
Transit-leirejä perustettiin myös Puolaan
helpottaakseen juutalaisten maahanmuuttoa.
Termi "Endlosung der Judenfrage", lopullinen ratkaisu juutalaiskysymykseen
oli kansallissosialistien käyttämä ilmaus
"Auswanderungista", maastamuutosta,
ja "Evakuierung", juutalaisten evakuoinnista miehitetyssä Euroopassa,
itään, Palestiinaan ja Madagaskarille.
Ensimmäiset, jotka käyttivät termiä, olivat kuitenkin itse asiassa sionistit.
Juutalaiskysymyksen lopullinen ratkaisu on itse asiassa
suora lainaus vuoden 1897 sionistien manifestista.
Johtavat sionistit käyttivät pahamaineista lausetta
kauan ennen kuin NSDAP oli edes olemassa.
Vuonna 1897 National Jewish Association - Köln
julkaisi ohjelmansa (nimeltään "Opinnäytetyö"):
"Kokemus on osoittanut, että kansalaisvapaus on jäänyt vajaaksi
juutalaisten sosiaalisen ja kulttuurisen tulevaisuuden turvaamiseksi.
Juutalaiskysymyksen lopullinen ratkaisu on siis
juutalaisen valtion perustaminen."
Vuonna 1897 Rothschildit perustivat "sionistikongressin"
ja järjesti ensimmäisen tapaamisensa Münchenissä.
Tämä järjestettiin uudelleen Baselissa, Sveitsissä.
Tätä kokoontumista johti "sionismin isä" Theodor Herzl.
Ja vuonna 1899 hän ehdotti "juutalaiskysymyksen lopullista ratkaisua"
ja ehdotti juutalaisten varallisuuden likvidaatiota:
"On välttämätöntä, että juutalaisten kärsimykset pahenevat...
tämä auttaa meitä toteuttamaan suunnitelmamme.
Minulla on loistava idea...
Kannustan antisemiitit tuhoamaan juutalaisten varallisuuden...
Antisemiitit auttavat meitä siten, että he lisäävät
juutalaisten vainoamista ja sortamista.
Antisemiittien tulee olla parhaita ystäviämme."
Herzl käytti myös termiä "juutalaiskysymyksen lopullinen ratkaisu"
1899 kirjeessä Venäjän tsaarille.
"...olen velkaa lupani esittää sionistien suunnitelman
juutalaiskysymyksen lopullisesta ratkaisusta."
Sionisti Nahum Sokolov kirjoitti vuonna 1919 kirjassaan "Sionismin historia", että:
"Modernin sivilisaation edistystä on alettu pitää jonkinlaisena
nykypäivän Messiaana juutalaisen ongelman lopulliseksi ratkaisuksi."
Richard James Horatio Gottheil oli rabbin poika
ja Yhdysvaltain sionistiliiton presidentti. Hän sanoi:
"Juutalaisten assimilaatio ei saa olla lopullinen ratkaisu juutalaiskysymykseen."
Juutalaisten vuosikirjassa 5676 sanotaan, että Britannian juutalaiset
omaksuivat menettelyn "juutalaiskysymyksen lopulliseksi ratkaisuksi".
Jopa vuonna 1940 juutalaisen lehden artikkelissa, joka lainasi Trotskia,
mainittiin "juutalaiskysymyksen lopullinen ratkaisu".
Israelilainen lakimies, diplomaatti ja sionisti Aryeh Leon Kubovy sanoi:
Ei ole olemassa Hitlerin, Himmlerin tai Heydrichin allekirjoittamia asiakirjoja
liittyen juutalaisten tuhoamiseen...
Sanaa "tuhoaminen" ei esiinny Goeringin Heydrichille lähettämässä kirjeessä
juutalaiskysymyksen lopullisesta ratkaisusta."
HITLERIN KAMPPAILU RAUHASTA
Hitlerin päätavoitteena oli korjata Versaillesin sopimuksen ongelmat
ja ottaa takaisin varastetut Saksan alueet
yhdistääkseen kaikki saksalaiset kolmanteen valtakuntaan.
Hitler sanoi jo vuonna 1923 puheessaan:
"Niin kauan kuin tämä sopimus on voimassa,
Saksan kansan ylösnousemusta ei voi tapahtua.
Mikään sosiaalinen uudistus ei ole mahdollinen.
Sopimus tehtiin 20 miljoonan saksalaisen kuolettamiseksi
ja Saksan kansan tuhoamiseksi.
Mitä poliittisesti korrektit historioitsijat eivät mainitse
tai tarkoituksella peittelevät on se, että Hitler todella teki useita
dokumentoituja yrityksiä välttää toinen maailmansota.
Jokainen näistä rauhatarjouksista kuitenkin hylättiin
niiden toimesta, jotka hyötyisivät sodasta Saksaa vastaan.
17. toukokuuta 1933
Hitler piti puheen, jossa hän ilmoitti Saksan olevan valmis aseistariisumiseen
jos naapurivaltiot tekisivät samoin.
Ehdotus hylättiin.
Sen sijaan muut maat jatkoivat arsenaaliensa täyttämistä aseilla,
kasaten räjähdevarastojaan ja lisäten joukkojensa määrää.
Kansainliitto, voittajien globalistinen väline,
pakotti Saksan "koeajalle"
ennen kuin olisi mahdollista keskustella muiden maiden aseistariisunnasta.
Näin ollen 14. lokakuuta 1933
Hitler erosi globalistisesta Kansainliitosta
joiden kanssa oli mahdotonta päästä sopimukseen.
18. joulukuuta 1933 Hitler esitti kuuden kohdan ehdotuksen
kansainvälisten suhteiden parantamiseksi.
26. tammikuuta 1934
Hitler teki hyökkäämättömyyssopimuksen Puolan kanssa.
Vaarat valtakuntaa kohtaan olivat nyt niin suuret
että Hitler otti uudelleen asevelvollisuuden käyttöön 16. maaliskuuta 1935.
1. maaliskuuta 1935 Hitler vakuutti Ranskalle kaikissa tilanteissa
hänen halustaan ​​elää rauhassa sen kanssa.
21. toukokuuta 1935 Hitler teki uuden yrityksen
välttääkseen kasvavan sodan mahdollisuuden.
18. kesäkuuta 1935
Hitler neuvotteli laivastosopimuksen Ison-Britannian kanssa.
31. maaliskuuta 1936
Hitler laati kattavan rauhansuunnitelman.
Tämä rauhansuunnitelma olisi voinut olla todellinen käännekohta
kaikkien Euroopan kansojen vaurauden puolesta.
"Vetoan järkeen kansainvälisissä asioissa.
Haluan näyttää, että ajatus ikuisesta vihamielisyydestä on väärä.
Emme ole perinnöllisiä vihollisia." -Adolf Hitler 1936
Me pakotamme tämän sodan Hitlerille, halusi hän sitä tai ei." Winston Churchill vuoden 1936 lähetyksessä
ANSCHLUSS - LIITTÄMINEN
Anschluss oli Itävallan vapaaehtoinen yhdistyminen Saksan valtakuntaan.
Versaillesin sopimus hajotti Itävalta-Unkarin valtakunnan
ja kielsi uuden Itävallan yhdistymästä Saksaan,
mutta nähtyään Hitlerin Saksan suuren menestyksen,
Itävaltalaisille ei ollut estettä yhdistyä
iloisten veljiensä ja sisarensa kanssa,
yli 99 % Itävallan kansalaisista
äänestivät yhdistyäkseen germaanisten veljiensä kanssa.
Ilman laukaustakaan, aamulla 12. maaliskuuta 1938,
Saksalaiset joukot ylittivät rajan lähellä Hitlerin syntymäpaikkaa, Braunauta.
ja iloiset itävaltalaiset tervehtivät heitä pelastajina ja vapauttajina.
Veljellisenä eleenä itävaltalaisia ​​kohtaan
ja merkkinä muulle maailmalle rauhanomaisesta jälleennäkemisestä,
Hitler kutsui itävaltalaisia ​​joukkoja marssimaan myös Saksan sisälle.
Ei ole yllättävää, että länsimainen globalistinen media
kuvasi iloista yhdistymistä
"Saksa hyökkäsi ja valloitti Itävallan".
Itävalta oli edelleen lamassa, kun Hitler yhdisti molemmat maat.
Saksan avulla tämä ongelma ratkesi.
Järjestys palautui ja kahdessa vuodessa oli täysi työllisyys.
12. maaliskuuta 1938
MÜNCHENIN SOPIMUS
Tšekkoslovakian saksalaiset
jakoivat saman halun yhdistyä Saksan kanssa.
Kun Versaillesin rauhansopimus repi Itävalta-Unkarin palasiksi,
se yhdisti tšekit, slovakit, saksalaiset ja unkarilaiset
keinotekoiseen valtioon nimeltä Tšekkoslovakia.
Praha ja Böömi ovat olleet osa Saksaa vuosisatojen ajan.
Prahan hallinto oli vakava uhka Saksalle.
Kremlin käski Tšekkoslovakian kommunistista presidenttiä Benestä
avaamaan rajansa viipymättä kommunistiarmeijalle
aloittaakseen sodan Saksaa vastaan.
Prahasta tulisi Neuvostoliiton ponnahduslauta Saksaan.
Saksan Sudeettien alueella Saksan eteläpuolella,
oli 3,5 miljoonaa asukasta. Kuten itävaltalaiset,
Sudeettimaalaiset halusivat yhdistyä Saksan kanssa,
mutta Tšekkoslovakian kommunistinen presidentti Edward Benes,
ei sallisi sitä.
Sudeettiläisiä kaltoinkohdeltiin jo vakavasti
Tšekkoslovakian kommunistisen valtion toimesta.
Tämän päätteeksi 15. maaliskuuta 1939
Saksalaiset joukot saapuivat Tšekkoslovakiaan.
Myöhemmin samana päivänä Hitler oli joukkojensa kanssa Prahassa.
Asian ratkaisemiseksi rauhanomaisesti,
Hitler kutsui hätäkonferenssin Müncheniin
Italian, Ranskan ja Englannin kanssa.
Kaikki olivat yhtä mieltä siitä, että Saksan Sudeettimaa yhdistettäisiin Saksaan
ja että slovakeilla olisi oma valtio nimeltä Slovakian tasavalta.
Sudeettisaksalaiset palautettiin Saksan vallan alle,
aivan kuten he halusivat. Todellinen voitto-voitto-tilanne.
Kuten Itävaltaan saapuessaan,
Hitler sai myös sankarin vastaanoton vieraillessaan Sudeettimaassa.
Chamberlain palasi Münchenistä autuaaseen vastaanottoon,
heiluttaen paperia, jonka hän ja Hitler olivat allekirjoittaneet, jossa julistettiin:
"Toisen kerran historiassamme
Britannian pääministeri on palannut Saksasta
tuoden rauhaa kunnialla. Uskon, että se on rauha ajallemme."
Joulukuussa 1938 Hitler neuvoi Saksan ulkoministeriä
tekemään sopimuksen Ranskan kanssa.
PUOLAN KÄYTÄVÄ
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen liittoutuneet olivat leikanneet Saksan alueita
ja osa Saksan Länsi-Preussista annettiin
äskettäin uudelleen perustetulle Puolan kansakunnalle.
Itä-Preussi jäi kokonaan irti ja eristetyksi Saksasta.
Versaillesin rauhansopimus erotti Saksan Danzigin kaupungin Saksasta
ja antoi sen Puolalle vastoin kansalaistensa tahtoa.
Politologi Stefan Wolff,
Birminghamin yliopiston professori sanoo:
"Puolan valtion virkamiesten toimesta käytävän perustamisen jälkeen
seurasi assimilaatiota ja sortoa."
Tämän seurauksena suuri määrä etnisiä saksalaisia
lähti Puolasta ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Nykyaikaiset saksalaiset tilastotieteilijät sanovat, että 592 000 saksalaista oli lähtenyt vuoteen 1921 mennessä.
ja muut puolalaiset tutkijat sanovat, että jopa miljoona saksalaista lähti.
Danzigin vapaa kaupunki oli yli 90-prosenttisesti saksalainen
ja oli vuodesta 1871 kuulunut Saksalle.
Kaupunki, jonka väestö on pääosin saksankielistä,
yhdessä sen ympäröivän Itä-Preussin saksalaisen alueen kanssa,
Danzig eristettiin Manner-Saksasta Versaillesin sopimuksella,
ja entinen Saksan alue, joka nyt kuuluu Puolaan,
leikkaa Saksan Preussin Pommerin alueen poikki.
Vastoin yleistä käsitystä Hitler ei kantanut kaunaa puolalaisille.
Itse asiassa Puolan voitto teki häneen syvän vaikutuksen
Puolan ja Neuvostoliiton sodassa 1919-1921.
Hitler halusi sellaisen liiton Puolan kanssa, jollainen hänellä oli Italian kanssa
ja jos hän olisi voinut, hän olisi liittoutunut puolalaisten kanssa
puolustaakseen Eurooppaa kommunismilta.
Marsalkka Joseph Pilsudski oli Puolan johtaja
kuolemaansa saakka vuonna 1935. Hitler jumaloi häntä.
Vuonna 1934 Adolf Hitlerin ja Pilsudskin välillä allekirjoitettiin rauhansopimus.
rauhan turvaamiseksi kahden kansan välillä.
Olisi järkevää, että Puola osallistuisi
puolustusmuurina bolshevismia vastaan", sanoi Hitler.
Jokainen Puolan divisioona merkitsisi sotilaallisen voiman vahvistamista
ei vain mahdollista, vaan nyt jo selvästi ilmeistä,
bolshevismin hyökkäystä Eurooppaa vastaan.
Hitler kielsi nyt kaiken Puolan vastaisen propagandan.
Reichstag-puheessa 21. toukokuuta 1935 Hitler sanoi:
"Tunnustamme ymmärryksellä ja todellisten nationalistien
sydämellisellä ystävyydellä Puolan valtion
mahtavan, kansallistietoisen kansan kotina".
Tämän hyökkäämättömyyssopimuksen mukaan
molemmat maat lupasivat ratkaista ongelmansa neuvotteluin,
ei aseellisilla konflikteilla.
Valitettavasti Pilsudski kuoli 12. toukokuuta 1935,
ja rauhanneuvottelut epäonnistuivat.
Saksassa liput liehuivat nyt puolimastossa.
Hitler oli todella surullinen Pilsudskin kuolemasta
ja hän jopa kirjoitti kirjeen hänen vaimolleen.
Puolan johtajan äkillinen kuolema oli erittäin huono uutinen Saksalle.
Suosittua marsalkkaa seurasi marsalkka Edward Rydz-Smigly.
Pilsudskin kuolema ja Smiglyn nousu
oli suuri takaisku Saksalle.
Smigly ei ollut kiinnostunut rauhasta Saksan kanssa
ja sen sijaan hän allekirjoitti Puolan ja Ison-Britannian yhteisen puolustussopimuksen,
joka lupasi brittiläisten sotilasapua tilanteessa
jos toinen Euroopan maa hyökkäsi Puolaan.
Amerikan juutalainen valtiovarainministeri Henry Morgenthau Jr.
soitti juutalaiselle ranskalaiselle poliitikolle Leon Blumille,
ja ehdotti saksalaisten pankkitilien jäädyttämistä Ranskassa
toivoen saavansa Ranskan sotaan Saksan kanssa.
Lokakuussa 1938 Puolan diktaattori Smigly vaati osan Sleesiasta
ja joistain muistakin pienemmistä Tšekin alueista.
Puolan armeija otti haltuunsa 227 399 asukkaan alueet
ja puolalaiset panssarivaunut vierivät haltuunottamilleen Tšekin alueelle.
Tšekit olivat liian voimattomia pysäyttämään pakotetut haltuunotot.
16. maaliskuuta 1939, oletetusti neutraali Roosevelt
lähetti Britannialle uhkavaatimuksen vaatien vastedes
Britannian hallituksen vastustamaan voimakkaasti Saksaa.
Alkoi kiertämään karttoja, joissa näkyy uusi Länsi-Puolan raja
ulottuen juuri Berliinin länsipuolelle.
Saksalaiset sanomalehdet ja poliitikot, kuten Adolf Hitler
syyttivät nyt Puolan viranomaisia ​Puolassa asuvien etnisten saksalaisten
järjestetyistä väkivaltaisista etnisistä puhdistuksista.
25. huhtikuuta 1939
juutalainen diplomaatti, toimittaja ja kirjailija William Bullitt,
soitti amerikkalaisen sanomalehden kolumnistille Karl Henry von Wiegandille,
kansainvälisen uutispalvelun eurooppalainen pääkirjeenvaihtaja,
Yhdysvaltain Pariisin-suurlähetystöön ja sanoi hänelle:
"Sota Euroopassa on päätetty.
Puola on vakuuttunut Iso-Britannian ja Ranskan tuesta,
eikä anna periksi Saksan vaatimuksiin.
Amerikka on sodassa pian sen jälkeen, kun Iso-Britannia ja Ranska ovat liittyneet siihen."
Salaisessa keskustelussa Hyde Parkissa 28. toukokuuta 1939,
Roosevelt vakuutti Tšekkoslovakian entiselle kommunistiselle presidentille,
Dr. Edward Banesille, että Amerikka tulisi väliin odotetussa Euroopan sodassa
Britannian ja Ranskan puolella.
Kreivi Jerzy Potocki oli Puolan suurlähettiläs Yhdysvalloissa.
Hän selitti vuonna 1934, että:
"Ennen kaikkea propaganda täällä on kokonaan juutalaisten käsissä.
Kun pidetään mielessä yleinen tietämättömyys, heidän propagandansa on niin tehokasta
että ihmisillä ei ole todellista tietoa Euroopan todellisesta tilanteesta.
Presidentti Rooseveltille on annettu valta
luoda valtavia asevarantoja tulevaa sotaa varten,
johon juutalaiset ovat tietoisesti matkalla."
Raportissa Washingtonista takaisin ulkoministerille Varsovaan,
päivätty 9. helmikuuta 1939, hän kirjoitti:
"Juutalaisten painostus presidentti Rooseveltiin ja ulkoministeriöön
muuttuu koko ajan voimakkaammaksi...
juutalaiset ovat tällä hetkellä johtajia sotapsykoosin luomisessa
joka saattaa syöstä koko maailman sotaan ja aiheuttaisi yleisen katastrofin.
Tämä ilmapiiri käy yhä selvemmäksi.
Demokraattisten valtioiden määritelmässä
juutalaiset ovat myös luoneet todellista kaaosta:
he olivat sekoittaneet keskenään ajatuksen demokratiasta ja kommunismista
ja ovat ennen kaikkea nostaneet lippua polttavalle vihalle kansallissosialismia vastaan.
Tästä vihasta on tullut raivoisaa.
Sitä levitetään kaikkialla ja kaikin keinoin:
teattereissa, elokuvissa ja lehdistössä.
Saksalaisia ​​kuvataan kansana, joka elää "Hitlerin ylimielisyyden alla",
joka haluaa "valloittaa koko maailman"
ja "hukuttaa koko ihmiskunnan veren valtamereen".
Keskusteluissa juutalaisten lehdistön edustajien kanssa
olen vakuuttunut siitä,
että sota on väistämätöntä.
Tämä kansainvälinen juutalaisuus käyttää hyväkseen kaikkia propagandan keinoja
vastustaakseen minkäänlaista taipumusta
lujittumisesta ja ymmärryksestä kansojen välillä.
Tähän malliin vakaumus kasvaa tasaisesti mutta varmasti
yleisessä mielipiteessä täällä, että saksalaiset ja heidän satelliittivaltionsa,
fasismin muodossa, ovat vihollisia, joiden täytyy olla
"demokraattisen maailman" alistamia."
Päiväkirjamerkinnässä 6. heinäkuuta 1939 hän sanoi:
"Lännessä on kaikenlaisia ​​elementtejä, jotka ponnistavat avoimesti sotaan:
juutalaiset, superkapitalistit, asekauppiaat.
Tänään he ovat kaikki valmiita loistavaan liiketoimintaan,
koska he ovat löytäneet paikan, joka voidaan sytyttää tuleen: Danzig;
ja kansakunnan, joka on valmis taistelemaan: Puola.
He haluavat tehdä liiketoimintaa meidän selkämme takana.
He ovat välinpitämättömiä maamme tuhoamisen suhteen.
Todellakin, koska kaikki on rakennettava uudelleen myöhemmin,
he voivat myös tehdä tuottoa sillä."
Kuten ennenkin, Puolan saksalaiset olivat vainottu vähemmistö,
riistettynä kaikista oikeuksista, aivan kuten Tšekkoslovakiaan juuttuneet saksalaiset.
Vuosina 1919-1939 Saksaa vastaan ​​hyökkäsi toistuvasti
puolalaiset partisaanit, jotka työskentelivät juutalaisten tai kommunististen etujen hyväksi.
Pakolaisleireillä oli jo 80 000 etnistä saksalaista
sekä Danzigissa että Saksan valtakunnassa.
Irlantilainen loikkaaja Saksaan William Joyce selitti:
"Saksalaisia ​​miehiä ja naisia ​​metsästettiin kuin petoja
Brombergin katuja pitkin. Kun heidät saatiin kiinni,
Puolalainen väkijoukko silpoi ja repi heidät paloiksi...
Verilöyly lisääntyi joka päivä.
Tuhannet saksalaiset pakenivat kodeistaan ​​Puolassa
ilman muuta kuin vaatteet, joita he käyttivät.
25. elokuuta ja 31. elokuuta välisinä öinä
Lukemattomien iskujen lisäksi joita saksanverisiä siviilejä kohtaan ​​tapahtui,
44 täydellisesti todistettua aseellista väkivallantekoa
Saksan virkamiehiä ja omaisuutta vastaan tapahtui."
Brombergin alueella tunnistettiin 12 857 kuollutta,
jättäen jäljelle suuren määrän tuntemattomia kuolleita
ja monia muita, jotka kuolivat muualla.
Sekä Hogan että Wehrmacht War Crimes Bureau ovat yhtä mieltä näistä päätelmistä.
Myös nämä historialliset tosiasiat vahvisti
Itä-Saksan historioitsija Theodor Bierschenk vuonna 1954,
ja sosiaalidemokraattinen toimittaja Otto Heike vuonna 1955,
puolalaisten asiakirjojen perusteella.
George Ohio sanoi: "Asuin Saksassa 1980-luvulla
kun monet sodan aikana eläneet ihmiset olivat vielä elossa.
Etsin jokaista, joka asui lähellä Puolaa vuonna 1939
ja onnekseni pääsin tapaamaan useita ihmisiä.
Yksi oli tulliviranomainen, joka sanoi, että tilanne rajalla oli niin huono,
että he olivat aseistettuja ja heillä oli myös kranaatteja toimistossaan hyökkäyksien varalta.
Toinen kertoi minulle, että puolalaiset terroristit varastivat usein hänen tuotantoeläimiänsä.
Toinen kertoi, että rajan ylittänyt puolalainen raiskasi hänen veljentyttärensä.
Tämä on vain yksi monista tarinoista, joita saksalaiset siviilit kertovat minulle
jotka näkivät näitä rajamurtoja aivan kuten oli tapahtunut vuosina 1919-1928.
Yksi asia, jota monet ihmiset eivät huomaa, on se
Puola hyökkäsi avoimesti Saksaan
heti ensimmäisen maailmansodan jälkeen, joka johti moniin rajataisteluihin.
Kun Saksa alkoi painostaa Puolaa etsimään ratkaisua Puolan käytävään,
hyökkäykset alkoivat uudestaan.
Ja yksi asia, joka on minulle selvää, on se, että
Saksa ei keksinyt näitä hyökkäyksiä."
Ongelmien ratkaisemiseksi Hitler teki lukuisia käytännön ehdotuksia,
joka sisälsi: tärkeimpien satama-alueiden demilitarisoinnin,
kansanäänestys, jossa Gdynia hyväksyttäisiin puolalaiseksi satamakaupungiksi Itämeren rannalla,
1 km leveät rautatie- ja tieväylät yhdistäen Itä-Preussin Saksaan
tai yhdistäen Puolan Itämereen.
Myös Kominternin vastainen sopimus allekirjoitettaisiin
suojellakseen Puolaa kommunistien aivopesulta.
Jokainen saksalainen ehdotus jätettiin huomiotta.
Puolan ulkoministeri Jozef Beck, josta ei laajalti pidetty
hylkäsi jokaisen saksalaisen ehdotuksen.
Tämän jälkeen saksalainen propaganda kääntyisi Puolaa vastaan.
UUSI PYHÄ ALLIANSSI - Sekä Britannia että Ranska lähestyivät avoimesti
Stalinin kansanmurhaisaa bolshevikkihallintoa
toiveena palauttaa uusi versio kolmi-entente-liitosta
joka loi ensimmäisessä maailmansodassa kahden rintaman sodan Saksaa vastaan.
Rydz-Smigly, Puolan uusi diktaattori,
tuli globalistien valitsemaksi taistelemaan Saksaa vastaan,
jotta Iso-Britannia ja Ranska hyökkäävät sitten Saksaan idästä
Puolan puolustamiseksi ja jotta lopulta Neuvostoliitto
liittyisi sitten taisteluun Saksaa vastaan ​​idästä.
Tästä suunnitellusta aggressiostrategiasta Saksaa kohtaan
keskusteltiin avoimesti ja valtamediassa.
Esimerkiksi jo vuonna 1938 kirjassa "A New Holy Alliance"
Kirjoittanut tunnettu juutalainen kirjailija Emil Ludwig, syntynyt Emil Cohn.
Kirjassa hän vaati täsmälleen saman kahden rintaman sotilasliiton
uudestisyntymistä, joka oli kaksi vuosikymmentä aikaisemmin
juoniteltu Saksaa vastaan.
Iso-Britannia, Ranska, USA, Venäjä,
erittäin vaikutusvaltainen globalistinen New Yorkissa sijaitseva Council on Foreign Relations,
lehdessään Foreign Affairs,
teki suotuisan arvion Ludwigin kirjalle, jossa mahdollisuus
kahden rintaman liiton luomiselle vahvistettiin avoimesti.
Emil Ludwig sanoi:
"Vaikka Hitler viime hetkellä haluaisi välttää sodan
joka tuhoaisi hänet, hänet tahdostaan ​​huolimatta,
pakotetaan käymään sotaa."
Hitler näki tämän läpinäkyvän pelin läpi
ja sen seurauksena tavoitteli Stalinia.
23. elokuuta 1939 Hitler allekirjoitti Saksan ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimuksen.
tunnetaan myös nimellä Molotov-Ribbentrop-sopimus.
Tämä tehtiin sotaa lietsovien länsimaisten liittolaisten estämiseksi
neutraloimalla heidän uuden kolmiliittonsa Neuvostoliiton kanssa.
Hitler ei halunnut kahden rintaman sotaa
ja väliaikainen liitto Stalinin kanssa tehtiin toivosta
että britit eivät uskaltaisi julistaa sotaa.
Jopa sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen
Hitler yritti silti välttää sodan ottamalla yhteyttä liittoutuneisiin neuvottelemaan
johon he kieltäytyivät osallistumasta joka kerta.
Hitler jopa kirjoitti sydämellisen kirjeen Ranskan presidentille Daladierille
vain muutama päivä sen jälkeen, kun Ribbentrop ja Molotov solmivat sopimuksen Moskovassa.
Jo lokakuussa 1930
vaikutusvaltainen puolalainen sanomalehti The League of Great Powers
antoi seuraavan ilmoituksen:
"Taistelu Puolan ja Saksan välillä on väistämätöntä.
Meidän on valmistauduttava siihen järjestelmällisesti.
...Puolalaisten joukkojen on saatava aikaan Saksan tappio
alueen keskellä iskeäkseen Saksan sydämeen.
Sodassa Saksan kanssa ei tule vankeja,
eikä siellä ole tilaa inhimillisille tunteille eikä kulttuurisille tunteille.
Maailma tulee vapisemaan Saksan ja Puolan sodan edessä.
Tulemme herättämään sotilaissamme yli-inhimillisen uhrauksen tunnelman
ja armottoman koston ja julmuuden hengen."
Varsovan sanomalehti Depesza 20. elokuuta 1939,
antoi seuraavan viestin:
"Olemme valmiita tekemään sopimuksen paholaisen kanssa
jos hän auttaa meitä taistelemaan Hitleriä vastaan. Kuunnelkaa:
Saksaa vastaan, ei vain Hitleriä vastaan.
Tulevassa sodassa saksalaista verta vuodatetaan sellaisissa määrissä
kuin ei ole koskaan maailmanhistorian aikana nähty."
Puolan marsalkka Rydz-Smigly sanoi Daily Mailissa 6. elokuuta 1939, että:
"Puola haluaa sotaa Saksaa vastaan
ja Saksa ei voi välttää sitä, vaikka se haluaisi."
Puolan Pariisin-suurlähettiläs sanoi 15. elokuuta 1939:
"Se on Puolan armeija, joka hyökkää Saksaan sodan ensimmäisenä päivänä."
Lord Beaverbrook oli suosituin sanomalehti (?) Isossa-Britanniassa.
Hänen Daily Expressinsä oli tuolloin maailman luetuin sanomalehti.
Maaliskuussa 1938 kirjoitetussa yksityisessä kirjeessään hän kirjoitti:
"Englannissa on 20 000 saksalaista juutalaista - ammateissa, jotka tekevät tutkimusta.
He kaikki vastustavat sovittelua Saksan kanssa.
Juutalaisilla on täällä suuri asema lehdistössä...
Minä ainakin olen järkyttynyt. Juutalaiset voivat ajaa meidät sotaan."
Hitler ilmoitti lopulta Britannian suurlähettiläälle Sir Neville Hendersonille
25. elokuuta 1939:
"Puolan provokaatiot ovat muuttuneet sietämättömiksi."
Puolan viranomaisia ​​rohkaistiin hyökkäämään Saksaan
Britannian suurlähettilään Sir Howard William Kennardin
ja Ranskan suurlähettiläs Leon Noelin lupausten mukaan.
He olivat luvanneet, että Britannia ja Ranska
tulisivat Puolalle välittömästi avuksi, jos Saksa hyökkää.
Hitler mainitsi yli 30 rajaloukkausta pelkästään elokuussa
Reichstag-puheessaan 1. syyskuuta 1939.
Elokuun viimeisinä viikkoina 1939
Saksalaisia ​​terrorisoitiin kylissä tällä ilmauksella
"teurastakaa heidät".
Rotupropagandalla puolalaisessa, pääasiassa juutalaisten omistamassa lehdistössä
oli tärkeä rooli etnisten saksalaisten vainoamisessa.
Hyökkäykset saavuttivat huippunsa 3. syyskuuta Brombergissa,
niin kutsuttuna verisenä sunnuntaina.
Puolan armeija antoi täyden tukensa puolalaisille siviileille ja partisaaneille,
Puolassa vielä jäljellä olevan saksalaisvähemmistön metsästämisessä ja teurastamisessa.
Kommunistisen käytännön mukaan Saksan väestöä metsästettiin.
Talot tutkittiin ja etnisiä saksalaisia ​​hakattiin ja raiskattiin.
Heidät yleensä paimennettiin yhteen, ajettiin pois ja teurastettiin
yksittäisissä paikoissa 39, 48, 53 - 104 kerrallaan.
Ainakin 5500 teurastettiin kuin siat.
Lapset naulittiin navetoihin,
naiset raiskattiin ja pilkottiin kuoliaaksi kirveillä,
miehiä hakattiin ja pilkottiin kuoliaaksi.
328 saksalaista karkotettiin Brombergin protestanttiseen kirkkoon
jonka jälkeen kirkko sytytettiin tuleen. Kaikki 328 paloi kuoliaaksi.
Brombergin kaupungin joukkomurhat tulisivat olemaan piilossa historiankirjoistamme.
Nykyään nämä joukkomurhat ovat osoittautuneet yhdeksi hirvittävimmistä
ja raaoimmista rikoksista, joita on koskaan tehty siviiliväestölle.
Leon Degrelle sanoi:
"Kaikista toisen maailmansodan rikoksista,
ei koskaan kuule verilöylyistä
jotka tapahtuivat Puolassa juuri ennen sotaa.
Tuhansia saksalaisia ​​miehiä, naisia ​​ja lapsia murhattiin
kauhistuttavimmalla tavalla lehdistön raivostuttaman väkijoukon toimesta."
Hitler päätti keskeyttää teurastuksen ja kiirehti auttamaan.
Saksa lopulta kosti 1. syyskuuta 1939,
samana päivänä Saksa virallisesti haltuunotti Danzigin.
Saksa hyökkäsi Puolaan ja valtasi alueet takaisin
jotka oli otettu siltä pois Versaillesin sopimuksella.
Sota Puolan kanssa kesti vain 29 päivää.
Blitzkrieg on yllättänyt Puolan.
Väkivaltaisuudet saksalaisia ​​vastaan ​​jatkuisivat
ja lopulta sisältää yhteensä 58 000 saksalaista teurastettuna.
Saksalaisten joukkomurhat loppuivat 18. syyskuuta
kun saksalaiset joukot saapuivat (?)
"Puhun järjen nimissä.
En näe mitään syytä, joka voisi pakottaa jatkamaan tätä sotaa. "- Adolf Hitler
Päivä, jolloin pankkiirit saivat sotansa, 3. syyskuuta 1939
Puhun teille kabinetista osoitteessa 10 Downing Street.
Tänä aamuna Britannian Berliinin-suurlähettiläs luovutti Saksan hallitukselle
viimeisen huomautuksen, jossa todetaan, ellemme kuule heiltä kello 11 mennessä
että he olisivat heti valmiita vetämään joukkonsa Puolasta,
välillämme vallitsisi sotatila.
Minun on nyt kerrottava, ettei tällaista sitoumusta ole saatu,
ja että näin ollen tämä maa on sodassa Saksaa vastaan.
Vapautuneet saksalaiset toivottivat Hitlerin tervetulleeksi Danzigiin sankarina.
Sen jälkeen, kun tie rauhanomaiseen keskusteluun oli estetty
seitsemän vuoden ajan ennen sotaa, Iso-Britannia ja Ranska
julistivat sodan Saksalle 3.9.1939.
5. syyskuuta,
Kuninkaalliset ilmavoimat pudottivat ensimmäisen pommin Saksan maaperälle.
Neuvostoliitto hyökkäsi sitten Puolaan idästä ja teurasti
kymmeniä tuhansia viattomia puolalaisia, mutta liittolaiset eivät sanoneet mitään.
Liittoutuneet käyttivät Puolaa vain tekosyynä sodan aloittamiseen.
Churchill antaisi jopa Puolan
ja koko Itä-Euroopan Neuvostoliitolle sodan jälkeen.
Ranskalaiset hyökkäsivät Saksaan syyskuun 7. päivänä.
Saksan armeija,
nyt vahvistettu Puolan kampanjasta palaavilla joukoilla,
suoritti vastahyökkäyksen
joka otti takaisin menetetyn alueen tunkeutuneilta ranskalaisilta.
Vapauttaessaan sen, minne ranskalaiset olivat tunkeutuneet,
Saksalaiset menettivät 196 sotilasta sekä 114 kadonnutta ja 356 haavoittunutta.
17. syyskuuta 1939 Saksan ja Puolan välinen sota oli jo ohi.
Hitlerin tehtävä oli jo suoritettu.
Jos Iso-Britannia ja Ranska eivät olisi julistaneet sotaa,
sota olisi lopetettu siinä.
Miljoonia ihmishenkiä olisi pelastettu.
Britannialla oli kuitenkin pitkän sodan suunnitelmia
eivätkä he halunneet rauhaa.
Hiljainen aika Puolan sodan päättymisestä toukokuuhun 1940
kutsutaan valesodaksi.
Tänä aikana Saksa jatkoi rauhanneuvotteluja.
Brittiherttua Arthur Wellesley, Wellingtonin viides herttua, sanoi:
"Tämä sodanjulistus
se on anti-rauhoittajien ja vitun juutalaisten vika."
Hänen puheessaan 6. lokakuuta 1939
Hitler pyysi jälleen rauhaa. Hän sanoi:
"En milloinkaan tai missään
ole koskaan toiminut vastoin Britannian etuja...
Uskon vielä tänäkin päivänä, että Euroopassa ja kaikkialla maailmassa
voi olla todellinen rauha vain, jos Saksa ja Englanti pääsevät yhteisymmärrykseen."
Suurin osa puolalaisista ymmärsi
että saksalaiset eivät olleet heidän todellisia vihollisiaan
eikä heillä ollut minkäänlaista osuutta pelissä.
Rajakonfliktit käynnistivät puolalaiset tai juutalaiset partisaanit,
juutalaisten omistaman lehdistön ja puolalaisen diktaattorin Smiglyn rohkaisemana
tiiviissä yhteistyössä Rooseveltin kanssa.
Kokoelma salaisia ​​puolalaisia ​​asiakirjoja, jotka joutuivat saksalaisten käsiin
Kun Varsova vallattiin syyskuussa 1939,
osoitti selvästi Rooseveltin ratkaisevan roolin
toisen maailmansodan käynnistämisessä.
He paljastivat myös Rooseveltin takana olevat voimat, jotka ajoivat sotaa.
Syyskuussa 1939 Adolf Hitler sanoi:
– Olen tarjonnut ystävyyttä kerta toisensa jälkeen
ja tarvittaessa läheisintä yhteistyötä Englannin kanssa,
mutta rakkautta ei voi tarjota vain yhdeltä puolelta.
Toisen osapuolen on vastattava siihen.
Saksa ei aja takaa mitään etuja lännessä."
Lokakuussa 1939 Hitler julisti puheessaan uuden rauhanehdotuksen
estääkseen eurooppalaisten kuolemisen järjettömässä sodassa.
Jos liittoutuneiden voimat halusivat rauhaa,
he olisivat kauan sitten tarttuneet heille ojennettuun käteen, mutta ei.
Tämän suunnitelman kohtalo oli täsmälleen sama
kuten kaikkiin muihin Hitlerin aiempiin vetoomuksiin - ei vastausta.
4. marraskuuta 1939 Roosevelt ja hänen juutalainen neuvonantajansa Bernard Baruch,
sen sijaan päätti kumota aikaisemmat puolueettomuussäädökset
voidakseen myydä aseita sotiville kansoille
ja liittyä pian uuteen sotaan Saksaa vastaan.
The Daily Herald sanoi joulukuussa 1939:
"Lopettakaa puhuminen rauhanehdoista! Murskatkaa Saksa palasiksi!"
Hitler pyytää liittolaisia ​​peruuttamaan sodanjulistuksensa:
"Kaikki rauhanpuheenvuoroni on hylätty ja meille julistettiin sota...
Saksalaisilla ei ole vihaa, ei vihamielisyyttä
englantilaisia ​​tai ranskalaisia ​​kohtaan."
Ranskalle hän toteaa:
"Olen aina ilmaissut Ranskalle haluni haudata ikivanha vihollisuutemme ikuisesti
ja tuoda yhteen nämä kaksi kansaa, joilla molemmilla on niin loistava menneisyys."
Briteille Hitler sanoo:
"Olen panostanut aivan yhtä paljon anglo-saksalaisen ystävyyden saavuttamiseen.
En ole koskaan toiminut Britannian etujen vastaisesti...
Miksi tätä sotaa lännessä pitäisi käydä?"
WILFREDIN PYSÄYTTÄMINEN
Liittoutuneet suunnittelivat tunkeutuvansa Norjaan ja Ruotsiin,
hyökäten katkaisemaan Saksan rautamalmivarat Ruotsista
louhimalla laittomasti Norjan vesiä,
ja sitten miehittäen tärkeän norjalaisen Narvikin sataman.
8. huhtikuuta 1940
Britannia loukkasi Norjan puolueettomuutta louhimalla Norjan vesiä.
Suunnitelmia tehtiin myös toimipisteen rakentamisesta Tanskaan,
Saksan neutraali naapuri pohjoisessa.
Näitä liittoutuneiden suunnitelmia kutsuttiin "operaatio Wilfrediksi ja suunnitelmaksi R 4".
Norjalainen poliitikko nimeltä Vidkun Quisling
vahvisti näiden liittoutuneiden juonien olemassaolon.
Quisling oli palvellut armeijassa vuodesta 1911 20-luvun puoliväliin asti.
erikoistuen Venäjän asioihin.
Hän työskenteli Venäjällä ja näki bolshevikkien juonen omakohtaisesti.
Vuonna 1929 hän palasi Norjaan ja toimi diplomaattina
ja myöhemmin kahden hallituksen puolustusministerinä.
Vuonna 1930 hän kirjoitti "Venäjä ja me itsemme".
jossa hän puhui bolshevismin vaaroista.
Vuonna 1933 hän perusti kansalliskokoelman,
"kansallisen yhtenäisyyden puolue" pelastaakseen Norjan kommunismin uhalta.
Adolf Hitlerin 50-vuotispäivänä Quisling lähetti kortin
kiittäen häntä Euroopan pelastamisesta bolshevismilta ja juutalaisten herruudelta.
Hitler kertoi Quislingille:
"Tehtyäni ehdotuksen toisensa jälkeen briteille
Euroopan uudelleenjärjestelystä,
Huomaan nyt olevani pakotettu vastoin tahtoani taistelemaan tätä sotaa Britanniaa vastaan."
Saksaa kohtaan myötätuntoinen Quisling ei halunnut maansa
muuttuvan taistelukentäksi, joten hän ilmoitti Hitlerille juonesta
sodankäynnistä kahdesta Skandinavian maasta.
Varhain aamulla 9. huhtikuuta 1940
Saksa täten käynnisti nopeasti Weserubung-operaation
ja tuli turvaamaan Tanskaa ja sitten Norjan Narvikin satamaa,
juuri ennen kuin britit saattoivat sijoittaa miinansa.
Tämä oli ennaltaehkäisevä toimenpide
suunniteltua liittoutuneiden operaatiota Wilfred ja Plan R 4 vastaan.
Siten Hitler esti Britanniaa käyttämästä Norjaa ja Tanskaa
Saksan merenkulun vastaisen toiminnan perustana.
Saksalaiset diplomaatit vakuuttivat rauhallisesti Skandinavian kansojen johdolle, että
Saksa ei pyri valloittamaan eikä sekaantumaan niiden sisäisiin asioihin.
Saksalaiset pudottivat Tanskan ylle lehtisiä, jotka selittivät heidän toimiaan,
tuomitsi Saksan vastaisen brittiläisen sodanlietsomisen ja propagandan
ja vakuutti tanskalaisille, että Saksa suojelisi heidän maataan.
Elämä lyhytaikaisen Saksan miehityksen aikana jatkui ilman ongelmia
pohjoismaisille sodan aikana ja suurin osa pohjoismaalaisista
olivat iloisia siitä, että saksalaiset suojelivat heitä.
Hitlerin rauhanpyynnöt jätettiin toistuvasti huomiotta
samalla kun brittiläiset ja ranskalaiset joukot olivat ryhmittyneet Pohjois-Ranskaan.
Suunnitelmista edetä itään kohti Saksaa keskusteltiin avoimesti
Belgian ja Hollannin kautta.
Toisena ennalta ehkäisevänä kansallisen itsepuolustuksen tekona
Saksa aloitti taistelun liittoutuneita vastaan ​​ennen kuin liittolaiset ehtivät hyökätä Saksaan
ja palauttaa toisen Versaillesin sopimuksen.
Britannian ja Ranskan armeijat eivät olleet varautuneet
uutta taktiikkaa vastaan nimeltä Blitzkrieg, salamasota.
Iso-Britannialle ja Ranskalle,
jotka odottivat taistelua juoksuhaudoissa kuten ensimmäisessä maailmansodassa,
tämä uusi saksalainen sotakone tuli yllätyksenä, jota he eivät voineet käsitellä.
Saksalaiset valtasivat nopeasti tärkeitä alueita ja resursseja,
joka ohitti ja loukutti liittolaiset Ranskan rannikolle.
Hitler hyökkäsi Kansainliiton jäsenmaihin Belgiaan ja Alankomaihin
strategisesta sijainnistaan ​​ja yhteistyöstään liittoutuneiden kanssa.
Alamaiden hallitukset olivat liittolaisten voimakkaan paineen alaisena
sallia turvallisen kulun suunnitellulle liittoutuneiden hyökkäykselle
Saksan maaseudulle.
Saksan hallitus julkaisi myöhemmin 50-sivuisen englanninkielisen lehden nimeltä
"liittoutuneiden juonittelut Alamaissa",
jossa kerrottiin yksityiskohtaisesti heidän yhteistyöstään liittoutuneiden kanssa,
selittäen, miksi saksalaiset hyökkäsivät Alamaihin strategisesti.
Länsimainen lehdistö ja nykyajan historioitsijat
ovat pitäneet nämä syytökset salassa julkisuudesta siitä lähtien.
juutalaisten omistama lehdistö sekä nykypäivän historiakirjat,
sen sijaan kuvaavat Blitziä
kansallissosialistien Hollannin, Belgian ja Ranskan valloituksena.
Churchillin kollega Alfred Duff Cooper sanoi:
"Sota kuolemaan saakka kaikkia saksalaisia ​​vastaan".
Lordi Beaverbrook kirjoitti Frank Gannettille joulukuussa 1938:
"Juutalaiset jahtaavat pääministeri Chamberlainia.
He ahdistelevat häntä hirveästi...
Kaikki juutalaiset ovat häntä vastaan...
Heillä on täällä iso asema lehdistössä...
Olen järkyttynyt. Juutalaiset voivat ajaa meidät sotaan
ja heidän poliittinen vaikutusvaltansa vie meitä siihen suuntaan."
10. toukokuuta 1940 Chamberlain erosi
ja Winston Churchill nousi valtaan ilman kansan suostumusta.
Churchill syntyi 30. marraskuuta 1874.
Ison-Britannian aristokratiaan.
Hän liittyi armeijaan ja kirjoitti suosittuja kirjoja sotilasseikkailuistaan.
Churchill oli eugeniikan kannattaja ja otti käyttöön henkisen vajaatoiminnan säädöksen
joka vaati henkisesti vammaisten
sulkemista instituutioihin koko elämänsä ajaksi.
Vaikka hän alun perin halusi sterilisaatiota,
hän esitteli myös kansan budjetin, joka nosti varakkaiden veroja
sosiaalisten ohjelmien rahoittamiseksi.
Hän auttoi perustamaan maansa ensimmäisen vähimmäispalkan
ja työttömien eläkkeet.
Hän oli kansallisen vakuutuslain takana
josta maksettiin sairaus- ja työttömyysetuuksia.
Samana päivänä kun hän tuli valtaan,
Churchill hyökkäsi pieneen, neutraaliin Islantiin
hyökkäyksessä koodinimeltään Operation Fork.
Islanti oli neutraali maa, mutta sillä ei todellakaan näyttänyt olevan merkitystä.
Miehitys auttaisi varmistamaan brittien hallinnan Atlantilla.
Britit muuttivat nopeasti sisämaahan ja poistivat käytöstä viestintäverkot
ja varmistivat laskeutumispaikkoja.
Islannin hallitus vastusti puolueettomuutensa loukkaamista.
Islantilaiset poliisit halusivat pysäyttää brittien hyökkäyksen,
mutta myöhemmin he päättivät olla vastustamatta ylivoimaista brittiläistä joukkoa.
USA aikoi käyttää neutraalia Islantia
merivoimien tukikohtana Pohjois-Atlantilla.
Monet islantilaiset miehet lähtivät sen sijaan vapaaehtoisesti taistelemaan Waffen-SS:n puolesta.
24. toukokuuta 1940 Dunkerquessa Hitlerillä oli tilaisuus
vangita koko brittiarmeija, mutta päätti olla tekemättä niin.
Sen sijaan hän antoi niin sanotun pysäytyskäskyn
ja viivästytti hyökkäystä kahdella päivällä jättäen Britannialle aikaa
kaoottista evakuointia varten Dunkerquen satamasta,
toivoen, että britit lopulta laskisivat aseensa
ja jotta he saisivat rauhan.
Melkein kaikki pitivät tätä rauhan eleenä.
Kaikki raskas tykistö, panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot
jäivät Ranskan rannoille.
Saksalainen kenraali von Blomberg Fritz sanoi pysäytyskäskystä:
"Sitten Hitler hämmästytti meidät puhumalla ihaillen Brittiläisestä imperiumista,
sen olemassaolon välttämättömyydestä,
ja sivilisaatiosta, jonka Britannia oli tuonut maailmaan.
Hän vertasi Brittiläistä imperiumia katoliseen kirkkoon,
sanoivat, että ne ovat molemmat olennaisia ​​​​elementtejä maailman vakaudelle.
Hän sanoi, että kaikki mitä hän halusi Britannialta
oli, että sen pitäisi tunnustaa Saksan asema mantereella.
Saksan siirtokuntien palauttaminen olisi toivottavaa, mutta ei välttämätöntä,
ja hän jopa tarjoutui tukemaan Britanniaa joukkojensa avulla,
jos se joutuisi vaikeuksiin missä tahansa."
Churchill oli nyt liian humalassa pitääkseen puheita itse.
Itse asiassa niin humalassa, että hän palkkasi näyttelijä Norman Shelleyn,
joka äänitti Nalle Puhia BBC:n lastentunnille, esiintyäkseen hänenä.
Hän piti kuuluisimmat radiopuheet 1900-luvun Britannian historiassa,
esiintyen Churchillinä ja huijaten kymmeniä miljoonia kuuntelijoita.
Kuuden viikon Saksan iskusodan jälkeen Pariisi oli Hitlerin oma.
Hitler ja marsalkka Petain tekivät rauhan.
Aselepo allekirjoitettiin samassa junavaunussa
jossa Saksa antautui ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Kun valtuukset olivat valmiit, Hitler meni kotiin Berliiniin
jossa hänet toivotettiin kotiin kansallissankarina.
Ranskan siviilien elämä Pohjois-Ranskassa sujui rauhallisesti
väliaikaisen sota-ajan Saksan miehityksen aikana 1940-1944.
Saksalaisten miehittäjien käytös oli moitteetonta.
Monet ranskalaiset naiset jopa rakastuivat saksalaisiin sotilaisiin.
Samana päivänä Hitler ruotsalaisen kolmannen osapuolen kautta
esitti Britannialle jälleen uuden rauhantarjouksen.
Saksalaiset ottivat yhteyttä Britannian Ruotsin-suurlähettilään Victor Malletiin,
Ruotsin korkeimman oikeuden tuomarin Ekebergin kautta
jonka Hitlerin oikeudellinen neuvonantaja Ludwig Weissauer tuntee.
Hitlerin uusi rauhanehdotus oli seuraava:
Brittiläinen imperiumi säilyttää kaikki siirtomansa.
Saksan asemaa mantereella ei kyseenalaisteta.
Kaikki Välimerta koskevat kysymykset
ja sen Ranskan, Belgian ja Hollannin siirtokunnat ovat avoimia keskustelulle.
Puola. Puolan valtion on oltava olemassa.
Entiset Tšekkoslovakian valtiot pysyvät itsenäisinä,
mutta Saksan suojeluksessa.
Hitlerin rauhanehdotus ei vaatinut Isolta-Britannialta mitään
ja se tarkoitti, että Saksan tällä hetkellä miehittämät osavaltiot vapautetaan,
koska Saksan miehitys oli vain väliaikainen
nykyisen sotatilanteen vuoksi.
Mutta ei. Winston Churchill ei ollut kiinnostunut rauhan tekemisestä.
Tämä tarjous hylättiin.
Churchillin ansiosta myös Saksan rauhanpyrkimykset Ruotsin kautta epäonnistuivat.
Iltapäivällä 25. toukokuuta 1940
Giuseppe Bastianini, Italian Lontoon-suurlähettiläs
pyysi tapaamista Britannian ulkoministerin Lord Halifaxin kanssa,
keskustellakseen Italian puolueettomuudesta
ja Italian sovittelusta liittoutuneiden ja Saksan välille.
Bastianini paljasti, että Benito Mussolinin tavoite
oli neuvotella sovinto, joka ei olisi vain aselepo,
mutta suojelisi Euroopan rauhaa vuosisadan ajan.
Halifax vastasi siihen myönteisesti
ja vei idean Britannian sotakabinetille,
jossa hän teki yhteenvedon tapaamisestaan ​​Bastianinin kanssa
ja kehotti kollegoitaan harkitsemaan italialaista sovittelua.
Jälleen, Churchillillä ei ollut kiinnostusta siihen,
koska hän ei ollut kiinnostunut rauhan tekemisestä.
Churchill ei koskaan edes harkinnut Mussolinin tarjousta
välittäjänä Britannian ja Saksan välillä.
Asia kuoli lopulta.
Churchillin ansiosta myös Saksan rauhantarjoukset Italian kautta epäonnistuivat.
Rauhantarjousten hyväksymisen sijaan,
Churchill vastasi pelottelemalla brittiläisiä
levittäen pelkoa tarinoilla tulevasta Saksan kaasuhyökkäyksestä.
Kuukausi sen jälkeen, kun Englanti evakuoi Dunkerquen
ja akselivallat olivat voitokkaita Ranskaa vastaan,
Hitler ojensi kätensä viimeisen kerran
lopettaakseen merkityksettömän verenvuodatuksen.
Minulla oli tilaisuus puhua hänen kanssaan ilman muuta seuraa...
ja kerroin hänelle, että meillä on mahdollisuus hyökätä Lontooseen
ja Lontoo on sumun peitossa ja voimme lentää kaikella, mitä meillä on saatavilla,
(?) 52, kuten teimme Baselissa,
ja hän sanoi: "Lopeta, lopeta. En halua kuulla tätä.
Koko hyökkäys Englantiin on vastoin mielipidettäni, vastoin tahtoani.
Haluaisin, että voisin lopettaa sen.
Englannin väestö on niin korkealuokkaista
ja he ovat niin samanlaisia ​​kuin saksalaiset.
Inhoan taistella Englantia vastaan."
Kesäkuussa 1940 Hitler pudotti rauhanlehtisiä Lontoon ylle:
"Tällä hetkellä tunnen sen olevan velvollisuus omantuntoni edessä
vedota jälleen järkeen ja maalaisjärkeen
Isossa-Britanniassa yhtä paljon kuin muuallakin.
En näe mitään syytä, miksi tämän sodan pitäisi jatkua.
Olen surullinen, kun ajattelen uhrauksia, joita se vaatii.
Haluaisin välttää ne."
Pamfletit ja puheet, joissa Hitler tarjosi rauhanehdotuksen
toisensa jälkeen ehdotukset eivät riittäneet.
Churchill ja hänen juutalaiset neuvonantajansa halusivat sotaa.
Hitler kävi myös läheistä kirjeenvaihtoa Mahatma Gandhin kanssa vuosina 1939-1940
ja he molemmat yrittivät saada liittoutuneiden voimat järkiinsä ja estää sodan.
Gandhi oli Hitlerin vilpitön ystävä.
Molemmat olivat samaa mieltä monissa asioissa.
He molemmat tulivat humanitaarisesta asemasta
ja tunnistivat pahan voiman, jota he kohtasivat.
Gandhi tiesi, että Hitler on viimeinen toivo rauhasta maailmassa.
"Rakas ystävä... Meillä ei ole epäilystäkään rohkeudestasi
tai omistautumisestasi isänmaallesi,
emmekä myöskään usko, että olet vastustajiesi kuvailema hirviö."
Tiedätte ehdotuksistani Englannille.
Kaikki tavoitteeni olivat tehdä vilpitön
ja ystävällinen suhde brittiläisiin.
BRITANNIAN TAISTELU
Adolf Hitler ei ollut koskaan halunnut sotaa Yhdistynyttä kuningaskuntaa vastaan
ja jatkoi runsaiden rauhantarjousten lähettämistä.
Saksalaiset pysyivät passiivisina odottaessaan vastausta Britannialta.
Iso-Britanniassa oli jopa suuri rauhanliike kesällä 1940.
Toistuvia rauhankokouksia järjestettiin aivan Churchillin ikkunoiden ulkopuolella.
Noina päivinä mielenosoitukset saattoivat marssia Downing Street 10:tä ylöspäin
ja seisoa Churchillin ikkunan ulkopuolella ja huutaa ja sanoa
"Olemme kyllästyneet sotaanne, haluamme rauhaa."
Ja se tapahtui, toistuvat mielenosoitukset hänen ikkunoidensa ulkopuolella.
Churchill tajusi, että hän tarvitsi tekosyyn tuhota Saksa,
koska Hitler ei halunnut tehdä pommi-iskuja Lontooseen.
Ei ollut muuta tapaa, jolla Churchill voisi ajaa amerikkalaisia ​​sotaan,
ellei hän voisi provosoida Hitleriä siihen.
Churchill selitti aikeensa Joe Kennedylle,
Yhdysvaltain suurlähettiläs, edesmenneen presidentin isä:
"Haluan, että saksalaiset alkavat pommittaa Lontoota mahdollisimman aikaisin,
koska tämä tuo amerikkalaiset sotaan, ja ennen kaikkea
se tekee lopun tälle hankalalle rauhanliikkeelle
joka on käynnissä omassa kabinetissani ja Britannian väestön keskuudessa."
On todistettu, että se oli Churchill, ei Hitler,
joka aloitti siviilien pommittamisen.
Geneven yleissopimuksen mukaan siviilien pommittaminen oli suuri sotarikos.
mutta Churchill tarkoituksella määräsi RAF:n tekemään sen siitä huolimatta.
Valhesodan hiljaisuus päättyi 11. toukokuuta 1940,
heti seuraavana päivänä kun Churchill tuli pääministeriksi.
Kun hän aloitti välittömästi ilmasodan Saksan kaupunkeja vastaan,
alkaen Freiburgista,
Britannian kuninkaalliset ilmavoimat määrättiin pommittamaan siviilialueita.
Seuraavana päivänä hän aloitti ensimmäiset hyökkäyksensä kuljetuskohteita vastaan
Saksan teollisessa Ruhrin laaksossa, mukaan lukien Köln.
Toukokuussa Munchengladbachiin, Gelsenkircheniin, Hampuriin, Bremeniin,
Esseniin, Duisburgiin, Dusseldorfiin ja Hannoveriin hyökättiin.
Kesäkuussa hyökkäyksiä tehtiin Dortmundiin, Mannheimiin, Frankfurtiin ja Bochumiin.
3. heinäkuuta 1940 brittiläiset sotalaivat hyökkäsivät Ranskan laivastoyksiköitä vastaan
Pohjois-Afrikan satamakaupungissa Oranissa, jotta se ei joutuisi saksalaisten käsiin.
Churchill oli selvästi osoittanut, ettei hän halunnut rauhaa.
Sitten Churchill määräsi hyökkäyksiä Berliiniin,
joka jatkui seuraavat 7 tai 10 päivää.
Hitler ei vastannut.
Ei ensimmäiseen hyökkäykseen, ei toiseen, ei kolmanteen tai neljänteen.
Tosin tuli yhä vihaisemmaksi ja vihaisemmaksi.
Syyskuun 4. päivänä Hitler piti kuuluisan puheen Sportspalastissa.
(?) suurin lauma, kymmeniä tuhansia, valittu yleisö.
Hän piti puheen, jossa hän sanoi, miten tämä hullu Lontoossa,
hän yrittää nyt provosoida meitä, jos niin päätämme,
jos hän pudottaa 10 tonnia pommeja, palaamme takaisin ja pudotamme 100.
Jos hän pudottaa 100 tonnia pommeja kaupungeillemme,
Voin palata ja pudottaa tuhat tonnia, ja jonain päivänä aion, jonain päivänä...
Jos he tulevat ja tuhoavat sen, he voivat tuhota kaupunkimme, hän sanoi:
"Pyyhin pois heidän kaupunkinsa."
Erittäin kuuluisa puhe.
Tätä Churchill odotti...
Aivan seuraavana päivänä, 5. syyskuuta, Berliiniin tehtiin massiivinen hyökkäys.
Lopulta 6. syyskuuta, kirkas päivä sinä iltapäivänä,
Englanti... Lontoon väestö kuuli jyrinän
lähestyvistä saksalaisista pommikoneista, jotka tulevat kaupunkeihin..
Ja sinä iltapäivänä 6. syyskuuta 1940, Blitzin alku,
6 000 lontoolaista kuoli, haavoittui ja loukkaantui tällä alueella.
Mitä Churchill halusi. Se on päinvastoin kuin Hitler halusi.
Nyt Churchill oli huijannut hänet liikkeelle, jota hän ei koskaan halunnut tehdä.
Churchillin tahallisen provokaation seurauksena
raivoissaan Hitler kosti lopulta ja alkoi pommittaa telakoita Lontoossa,
Lontoon East Endissä. Lopuksi Lontoon City
ja West Endissä 6. ja 7. marraskuuta 1940.
Syyskuussa 1940 pommi-iskussa kuoli 7 000 lontoolaista.
16. syyskuuta 1940 Winston Churchillin käskystä,
britit päästivät valloilleen 100 000 voimakasta pommia
ja 14 000 tulipommia ensimmäisissä tarkoituksellisissa terroripommituksissa
Mannheimin siviilipiireistä.
Apulaisfuhrer, Rudolf Hess, oli Hitlerin oikea käsi ja pitkäaikainen ystävä.
Hän oli Saksan toinen komentaja.
Hän oli se kaveri, joka kirjoitti sanelun Hitlerin "Mein Kampfiin".
Vuonna 1940 Hitler pyysi Hessiä ottamaan yhteyttä englantilaisiin ystäviinsä
ja kertomaan heille tai kenelle tahansa äänestäjälle, että Saksa etsi vain rauhaa.
Hän sanoo yksityisesti Rudolf Hessille:
"Sinulla on näitä aristokraattisia ystäviäsi Englannissa, joista puhut aina.
Etkö voi ottaa heihin yhteyttä jollain tavalla?
Kerro heille, ettemme halua mitään briteiltä,
että haluamme vain rauhaa, lopettaa sodan.
Etkö voi välittää tätä viestiä brittiläisille jotenkin?
onko sinulla näitä kontakteja?" Mutta Hitler sanoi tämän Rudolph Hessille:
"Sinulla on näitä ystäviä Britanniassa, nyt voit varmasti ottaa heihin yhteyttä.
Kerro briteille, ettemme halua mitään."
Hänen rauhantarjouksensa oli seuraava:
Hitler on valmis vetämään joukot Ranskasta,
Alankomaista, Belgiasta, Puolasta ja jopa Tšekkoslovakiasta.
Hän halusi myös Britannian suostumuksen
saada vapaat kädet idässä kukistaa kommunismi.
Hän halusi myös entiset Saksan alueet takaisin.
Lisäksi Hitler tarjosi, että saksalainen Wehrmacht
suojelisi Brittiläistä imperiumia, jos joku vihollinen uhkaisi sitä.
Toukokuussa 1941 Hess lensi yksintehtävässä
hänen Messerschmitt Bf 110 Skotlannin yli.
Aikana, jolloin Saksa oli voitokas sodassa,
hän hyppäsi laskuvarjolla kantaen vielä yhden rauhantarjouksen Britannialle.
Hess puhui sujuvasti englantia ja yritti tavata
hänen mielestään brittiläisten rauhanaktivistien kanssa
ja olla yhteydessä Hamiltonin herttuaan,
joiden kanssa Hess on ystävystynyt aiemmin vuoden 1936 Berliinin olympialaisissa.
Hän halusi vakuuttaa brittiystävänsä Saksan vilpittömästä rauhanhalusta.
Sen sijaan hän joutui Churchillin käsiin ja pidätettiin.
Winston Churchill tietysti
kieltäytyi suostumasta Hessin tarjoamaan Hitlerin rauhansopimukseen.
Churchill sen sijaan vangitsi hänet elinkautiseksi
ja lopetti Hessin epätoivoisen rauhantehtävän.
Churchill kieltäytyi kaikista rauhantarjouksista ja piti ne salassa yleisöltä.
Hessiä pidettiin eristyssellissä sodan ajan,
Churchillin käskystä piilottakseen kuka oli sodan todellinen sodanlietsoja.
Hallituksen salaiset asiakirjat paljastivat, että britit
sai yli kaksi tusinaa rauhantarjousta vuosina 1939-1941.
Varsinkin syyskuussa 1939, lokakuussa 1939,
heinäkuuta 1940, Ranskan kukistumisen jälkeen, tammikuu 1941 jne.
Rauhantarjoukset menivät kuuroille korville, sillä Churchilliä ei kiinnostanut mikään niistä.
Sen sijaan hän tekisi kaikkensa vetääkseen USA:n sotaan.
Sodanlietsojat löytäisivät muita keinoja jatkaa sotaa.
Olin tietysti hyvin surullinen, koska olin tehnyt kaikkeni estääkseni sodan.
Hiljattain Sven Hedin julkaisi kirjan, jossa
lainaa nyt ilahduttavasti sanojani tarjouksestani puolalaisille
joka välitettiin tuolloin Englannin kautta.
Täytyy sanoa, että minusta tuntui todella kylmältä
kun luin tämän tarjouksen uudelleen äskettäin.
Sen perusteella, mitä tiedän siitä lähtien,
koska jos tämä tarjous olisi tuolloin hyväksytty,
silloin Danzig olisi varmasti saksalainen,
mutta muun osalta kaikki olisi entisellään,
olisimme omistautuneet yhteiskunnallisiin tehtäviimme, olisimme tehneet töitä,
olisimme kaunistaneet kaupunkejamme, olisimme rakentaneet asuinalueita,
olisimme saaneet tiemme kuntoon, olisimme perustaneet kouluja.
Olisimme rakentaneet todellisen kansallissosialistisen valtion.
Ja nyt olemme joutuneet sotaan.
Olen tehnyt täällä kaiken, minkä voin.
Kaiken mitä ihminen voi tehdä,
lähes itsensä alentamiseen asti sen välttämiseksi.
Tein tarjouksen toisensa jälkeen englantilaisille.
Konsultoin heidän diplomaattejaan täällä ja pyysin heitä olemaan järkeviä.
Mutta mitään ei voitu tehdä.
He halusivat sotaa, eivätkä he yrittäneet naamioida sitä.
Seitsemän vuoden ajan Churchill on julistanut: "Haluan sodan!"
Olen pahoillani, että näiden kansojen on taisteltava toisiaan vastaan,
jotka halusin niin kovasti tuoda yhteen.
Fuhrer... Adolf Hitler.
"Miksi emme voi iskeä takaisin!? Miksi meidän täytyy ottaa se vastaan?"
Jouduin vuosien ajan pakottamaan heidät toimimaan laillisesti.
Mutta älkää epäilkö, ettei se saa sydäntäni tuntemaan
kuin purskahtaisin vihasta kuullessani näistä ilmaiskuista.
Tiedätte, etten tehnyt niitä asioita kuukausiin.
En antanut pudottaa yhtään pommia Pariisin kaupunkiin.
Ennen kuin hyökkäsimme Varsovaan, pyysin antautumaan viisi kertaa,
minut aina evättiin.
Pyysin, että ainakin naiset ja lapset lähetetään ulos.
Edes aselevon lippua kantavaa upseeria ei vastaanotettu.
Kaikesta kieltäydyttiin, ja vasta sitten tein päätöksen
tehdä mitä jokainen sotalaki sallii.
Kun englantilaiset alkoivat pudottaa pommejaan,
Odotin kolme ja puoli kuukautta enkä tehnyt mitään.
Odotin yksinkertaisesti ajatellen, että ehkä he vielä tulisivat järkiinsä.
Se osoittautui toisin.
Uskokaa minua, se ei ole erilailla tänään.
Ja nyt minun kansani, nämä uhraukset (ovat) vaikeita yksilölle;
vaimolle, joka menetti miehensä ja hänen kanssaan kalleimman omaisuutensa;
ja sama koskee lasta, joka on menettänyt isänsä.
Äiti, joka menetti lapsensa,
tai morsiamen tai rakastajan, jonka täytyi päästää hänen omastaan irti, koska hän ei koskaan näkisi heitä enää.
He kaikki ovat tehneet suuria uhrauksia.
Ymmärtäköön jokainen saksalainen, että näiden miesten uhrauksen arvo
ei ole pienempi kuin ne, joita toinen ihminen joutuu tekemään tulevaisuudessa.
Lapsen synnyttävän naisen uhraus tämän kansan puolesta
on sama kuin kansaansa puolustavan miehen.
Lukemattomat miljoonat kaatuivat taistelukentälle tämän puolesta, saksalaisemme,
vuosisatojen, jopa vuosituhansien aikana.
Miljoonat muut ovat vuodattaneet vertaan sen vuoksi.
Ojensin käteni usein - turhaan.
He halusivat tämän taistelun; nyt he saavat sen.
Saksalainen Volk katsoo tämän taistelun loppuun asti.
Saksalainen Volk haluaa vihdoinkin rauhan.
Se haluaa rauhaa, joka sallii sen työskennellä ja joka ei salli
kansainvälisiä roistoja kiihottamaan meitä vastaan ​​muiden kansojen keskuudessa.
Nämä ovat tuholaisia, jotka tienaavat omaisuutensa sodan kautta.
Minulla ei ole mitään syytä käydä sotaa aineellisista syistä.
Meille se on vain surullinen hanke; se ryöstää meitä, saksalaista Volk
ja koko yhteisöltä, kovin paljon aikaa ja ihmisvoimaa.
Minulla ei ole aseteollisuuden osakkeita.
En tienaa tässä taistelussa mitään.
Olisin iloinen, jos voisimme taas työskennellä samalla tavalla kuin työskentelin Volkilleni.
Mutta nämä kansainväliset sotarikolliset
ovat samalla aseteollisuuden suurimpia mustaan pörssiin osallistujia.
He omistavat tehtaat, he tekevät liiketoiminnan.
He ovat samoja ihmisiä, joita meillä oli täällä Saksassa aiemmin.
En halua käydä sotaa,
mutta jos se pakotetaan minulle, niin teen sen viimeiseen hengenvetoon asti.
Voin käydä sen tänään, koska tiedän, että koko saksalainen Volk seisoo takanani.
Kun tämä sota on ohi, Saksa aloittaa suuren hankkeen.
"Nouse" -huuto kaikuu läpi Saksan maiden!
Sitten saksalainen Volk...
luopuu tykkien tuotannosta
ja aloittaa rauhantyöt ja jälleenrakennustyöt massamiljoonille!
KANSAINVÄLINEN KOPLA
Ensimmäisellä toimikaudellaan 1933
Presidentti Franklin Roosevelt normalisoi suhteet kommunisteihin
ja Neuvostoliitto sai diplomaattisen tunnustuksen.
Juutalainen William Christian Bullitt
tehtiin Yhdysvaltain ensimmäiseksi neuvostohallituksen suurlähettilääksi.
Bullitt nimitettiin myöhemmin Ranskan suurlähettilääksi.
32. asteen vapaamuurari, presidentti Franklin Roosevelt,
ehdotti kaiken näkevän silmän ja pyramidin lisäämistä dollarin seteliin.
Roosevelt ylisti myös avoimesti kommunismia.
"Venäjällä on paljon parempi tilanne ja maailma on turvallisempi
kommunistisen Venäjän kuin tsaarin aikana. Stalin on loistava johtaja."
Federal Reserve Systemin ja sen yksityisten omistajien määräyksestä,
5. huhtikuuta 1933 Franklin D. Roosevelt antoi presidentin käskyn 6102,
joka vaati kaikkia amerikkalaisia ​​toimittamaan kaikki kultakolikot, kultaharkot
ja kultatodistukset paikalliselle Federal Reserve Bankille.
Kaikille rikkojille määrätään jopa 10 000 dollarin sakko,
vankeustuomio enintään kymmenen vuotta tai molemmat tämän määräyksen tietoisesta rikkomisesta.
Siitä lähtien jokainen Yhdysvaltain kansalainen on velkaantunut syntymästään asti
ja on yksityisomistuksessa olevan Federal Reserve Systemin omaisuutta.
1933, ja se oli vuosi, marraskuussa, jolloin Franklin Roosevelt
ensimmäisellä toimikaudellaan, tunnusti Neuvostoliiton, normalisoi suhteet.
No, tämä oli jo käynnissä.
Meillä oli jo soluttautuminen Neuvostoliiton ohjaamana,
kommunistisen puolueen johtamana.
Ja se, minkä löysin jossain vaiheessa tutkimuksessani oli, että
jatkaakseen tätä liittoa,
jatkaakseen suhteita Neuvostoliittoon,
josta tuli todella pakkomielle Amerikan hallituksille siitä päivästä lähtien,
Yhdysvaltain hallituksen oli opittava valehtelemaan ihmisille
ja kertomaan meille valheita kommunismista, kertomaan meille valheita Stalinista,
kertomaan meille valheita Neuvostoliitosta.
Malcolm Muggeridge saapui Neuvostoliittoon vuonna 1932.
Hän oli yksi harvoista toimittajista
joka raportoi maaseudun todellisista oloista.
Jokaisesta ilmestyneestä nälänhätää käsittelevästä artikkelista
kaksi julkaistiin, jotka kielsivät sen olemassaolon.
Muggeridge muistaa Moskovan vaikutusvaltaisimman kirjeenvaihtajan,
nimeltään Walter Duranty, Pulitzer-palkittu toimittaja
New York Timesille.
New York Times on juutalaisten omistuksessa ja ensimmäisen ja toisen holodomorin aikana
sen omistaja ja kustantaja oli juutalainen Adolph Ochs.
Duranty meni naimisiin myös juutalaisen Jane Cheronin kanssa pian ensimmäisen holodomorin jälkeen.
Hän ei ollut suurin ??? Moskovan toimittajien joukossa,
mutta hän oli suurin??? yhdestäkään toimittajasta, jonka olen koskaan tavannut
15 vuoden journalismin aikana.
Ja meillä oli tapana ihmetellä, oliko
viranomaisilla minkäänlaista valtaa häneen,
koska hän pelasi niin täydellisesti heidän peliään.
Toimittaja Joseph Alsop väitti näin
"Durant oli loistava KGB-agentti ja valehteli kuin sotilas."
Kun puhuttiin nälänhädästä, suuresta nälänhädästä Ukrainassa,
silloin hänen raporttinsa oli erityisen häpeällistä,
koska hän kielsi nälänhädän.
Neuvostoliittolaiset todella myöntivät Durantylle luvan kiertää Ukrainaa ilman saattajaa.
Hän raportoi The Timesissa, että kaikki puhe nälänhädästä on nyt naurettavaa.
Britannian ulkoministeriön asiakirjat paljastivat kuitenkin
että yksityisissä keskusteluissa Britannian suurlähetystössä,
Durantyn mukaan jopa 10 miljoonaa ihmistä on kuollut.
Kun he keskustelivat kysymyksestä Neuvostoliiton tunnustamisesta,
Yhdysvaltojen hallitus tunnustaa Neuvostoliiton,
Durantyn artikkeleita pidettiin erittäin arvokkaina todisteina
tunnustuksen puolella.
Duranty oli läsnä punaisen terrorin aikana, joka huipentui pakotettuun nälänhätään Venäjällä,
ensimmäinen holodomor 1921-23 ja myös toinen holodomor 1932-33.
Silti sionistien miehittämä Yhdysvaltain hallitus oli innokas hyväksymään hänen kertomuksensa
tunnustaakseen juutalaisten bolshevikkien murhaajahallinnon.
Ja luulen, että tässä on jollain tapaa kyse kaksoisstandardien noususta.
Uskon, että näemme lopulta myös moraalisen relativismin nousun,
kulttuurirelativismin, nämä epäkohdat, joita näemme kulttuurissamme tänään,
Uskon, että niiden juurensa ovat tässä suhteessa, joten aloitan...
aivan alusta, koska mielestäni se on niin tärkeää.
16. marraskuuta 1933, päivä, jolloin tunnustimme Neuvostoliiton.
Tämä oli hyvin outoa,
kun otetaan huomioon bolshevikkihallituksen muodostuminen.
Mitä tulee ruumiinmäärään, niinä varhaisina vallankumouksellisina vuosina
Neuvostoliitto, uusi bolshevikkien salainen poliisi
teloittivat ilman oikeudenkäyntiä yli 1000 ihmistä kuukaudessa.
Myöhemmin 1930-luvulla
Stalin tappoi kymmeniä tuhansia ihmisiä kuukaudessa,
ja silti Yhdysvallat ryntäsi liittoutumaan,
ryntäsi tunnustamaan Rooseveltin aikana Neuvostoliiton hallituksen,
toisen maailmansodan aikana, ryntäsi tähän liittoumaan.
Sekä Britannian että Yhdysvaltojen hallitukset olivat voimakkaasti
kommunististen johtavien juutalaisten ja Neuvostoliiton soluttautumia.
Sekä Britannian että Amerikan poliittiset johtajat
olivat kommunistisen viidennen kolonnin hallinnan alaisia.
Sekä Roosevelt että Churchill olivat ympäröineet itsensä juutalaisilla neuvonantajilla
ja luottivat juutalaisten rahoihin tukeakseen virkakampanjoitaan.
Juutalaiset hallitsivat siis täysin yleistä mielipidettä molemmissa maissa.
Myöhemmin opimme ja vahvistimme arkiston avaamisen jälkeen
Neuvostoliiton hajotessa 1991,
opimme myöhemmin, kuinka moni näistä
Yhdysvaltain hallituksen korkeista virkamiehistä
työskentelivät Stalinille, he olivat Neuvostoliiton agentteja.
Jotkut kommunistisista juutalaisista, jotka olivat soluttautuneet Yhdysvaltain hallitukseen
ympäröivät Rooseveltia, mukana: Bernard Baruch, Felix Frankfurter,
David Lilienthal, David Niles, Louis Brandeis, Samuel Rosenman,
Henry Morgenthau Jr., Benjamin Cohen, rabbi Stephen Wise, Francis Perkins,
Sidney Hillman, Herbert H. Lehman, Jessie Strauss, Harold Laski,
Charles Wyzanski, Samuel Untermeyer, Edward Filene, David Dubinsky,
Mordecai Ezekiel, Abe Fortas, Isador Lubin, Harry Dexter White,
David Weintraub, Nathan Silvermaster, Harold Glasser, Irving Caplet,
Salman Adler, Benjamin Cardozo, Anna Rosenberg,
ja lukuisia muita.
Nämä kommunismiin suuntautuvat juutalaiset pohjimmiltaan toimivat
Neuvostoliiton agentteina Yhdysvaltain hallituksessa.
Kuten juutalainen historioitsija Lucy Dawidowicz totesi:
"Roosevelt itse toi lähipiiriinsä
enemmän juutalaisia ​​kuin kukaan muu presidentti ennen tai jälkeen häntä."
Winston Churchill ei itse ollut parempi.
Churchillin äiti oli juutalainen ja
tästä on kerrottu eräässä Jerusalemin sanomalehdessä, luulisin muutama kuukausi sitten.
Tutkin ilmeisesti sitä, miten hänellä oli
Juutalaista verta äidin sukupuussa.
Todella mielenkiintoista. En usko, että Churchill oli tietoinen tästä tosiasiasta.
Hän ei koskaan maininnut sitä,
mutta mitä mielenkiintoista on hänen suhteissaan juutalaisyhteisöön,
joita aion käsitellä tässä hieman yksityiskohtaisesti...
kaksi mielenkiintoista perusaluetta Churchillin uralla,
aika, jolloin hän oli niin sanotussa erämaassa,
kun hän erosi Stanley Baldwinin kabinetista ministerinä,
ja seuraavat 10 vuotta vuoteen 1939 asti hän oli poissa virastaan.
Poissa toimistosta ollenkaan. Hän oli vain kansanedustaja.
Joten hänellä oli vain kansanedustajan palkka
ja hänen melko säälittävät tulonsa toimittajana,
mutta jollain tapaa hän onnistuu elättämään valtavan maatilan,
jonka ylläpitäminen maksoi erittäin suuren summan rahaa, kaikkien puutarhureiden
ja lastentarhojen ja lastenhoitajien ja kokkien ja taloudenhoitajien myötä.
Hänellä oli joskus 20 tai 30 hengen yksityinen henkilökunta.
Kaikki saivat tukea hänen palkastaan ​​kansanedustajana,
joka oli tuolloin 500 puntaa vuodessa. 750 dollaria vuodessa.
tai oikeastaan ​​2 000 dollaria, koska mielestäni tuolloin se oli 4 dollaria puntaan.
Miten hän teki sen? No, vastaus on, että vuodesta 1936 eteenpäin
hänet rahoitti pieni salainen painostusryhmä nimeltä "The Focus".
Et löydä paljoa viittausta "The Focusiin" historiankirjoista,
mutta se oli todella olemassa ja asiakirjoja on useita
Churchillin "The Focusta" koskevista yksityisistä papereista...
"The Focus" oli ehkä 30 tai 40 johtavan brittiläisen teollisuusmiehen,
pankkiirin ja entisen poliitikon ryhmä,
jotka päättivät, että Churchill kannattaisi pitää pystyssä...
ja he rahoittivat häntä.
He eivät olleet kaikki juutalaisia, he olivat pääasiassa juutalaisia,
mutta he olivat myös vasemmistolaisia ​​sosialisteja
ja vasemmistolaisia konservatiivisia parlamentin jäseniä,
jotka kaikki päättivät pitää hänet pinnalla.
Heinäkuussa 1936 silloin brittiläisen
Shell Petroleum Companyn puhemies
kirjoitti Churchillille 40 000 punnan suuruisen shekin,
joka nykypäivän rahalla olisi arviolta noin 700 000 dollaria...
ja antoi sen hänelle lahjaksi.
Hän oli juutalainen.
Se oli juutalainen lahja Churchillille
ja tarkoitus oli, että Churchill... he ostivat hänet.
Hänestä tuli "Pied Piper (Hamelin)" siitä hetkestä lähtien.
Ja se, joka maksaa piiputtajalle, soittaa sävelmän.
Jos katsot tapahtumia siten kuin ne todella tapahtuivat vuoteen 1936 asti,
Hän tuskin mainitsi Saksaa puheissaan ja kirjoituksissaan.
Muut asiat olivat tärkeämpiä.
Vuodesta 1936 lähtien hän alkoi lyödä kansallissosialisti-, Saksanvastaista rumpua...
ja tuohon aikaan Britanniassa vallitsi paljon saksalaismielisiä tunteita,
todisteena Windsorin herttuan... kuninkaan käytös.
Kuningas Edward...
Kuningas Edward VIII, joka hallitsi vain alle vuoden,
isänsä kuoleman jälkeen oli erittäin saksa- ja Hitler-mielinen ja itse asiassa...
tuli erittäin hyvin toimeen Adolf Hitlerin kanssa, kun hän vieraili Saksassa vuonna 1937.
Sama lobbaus pakotti hänet luopumaan kruunusta,
mutta tämä lobbaus rahoitti Churchilliä vuodesta 1936 lähtien
ja joka lopulta ohjasi ja suunnitteli
hänen tuomisen hallitukseen vuonna 1939...
ja lopulta hänen siirtymisen pääministeriksi vuonna 1940.
Hän taisteli sotaa...
johon Britannialla ei ollut todellista kiinnostusta.
Olen toistuvasti sanonut tämän.
Mikä tahansa looginen käsitys toisesta maailmansodasta nyt, 50 vuoden jälkeen,
huutaa korkeaan taivaaseen...
kun näemme aivan selvästi, että meidän olisi pitänyt sanoa...
meidän olisi pitänyt sanoa puolalaisille vuonna 1939:
"Teillä on ongelma saksalaisten kanssa, selvittäkää se itse."
Meidän olisi pitänyt sanoa juutalaisille:
"Teillä on ongelma kansallissosialistien kanssa, selvittäkää se itse."
Se ei ole Britannian ja Brittiläisen imperiumin huoli.
Meillä on muita kaloja paistettavaksi. Se meidän olisi pitänyt sanoa.
Valitettavasti Churchill oli näiden ihmisten omistuksessa
eikä hänellä ollut vaihtoehtoa.
Joten vuonna 1940, jolloin meillä oli valinnanvara
hyväksyä meille esitetty erittäin antelias rauhantarjous,
saksalaisten toimesta,
joka on piilotettu historiankirjoista, tai jatkaa täysin järjettömässä sodassa siitä eteenpäin,
Churchill kääntyi väärään suuntaan ja vei Britannian konkurssiin
ja tuhosi Brittiläisen imperiumin.
Sanoin tämän ensimmäisen kerran kirjassani "Churchill's War" vuonna 1987,
ja nyt viisi muuta suurta historioitsijaa, sanoivat saman asian.
Tästä on nyt tullut tunnetuksi revisionistinen historian linja
toisesta maailmansodasta, ja minä olen se, joka avasi sen polun,
saaden ihmiset ajattelemaan mahdottomia,
tarkastelemaan vaihtoehtoista reittiä, jonka olisimme voineet valita vuonna 1940.
Vuonna 1941, tämän lopettamiseksi, siitä tulee todella mielenkiintoista,
koska Weizmann-paperit, jotka ovat Chaim Weizmannin paperit,
joka oli Israelin valtion ensimmäinen presidentti.
Ja hän oli kansainvälisen sionistisen liikkeen johtaja
koko toisen maailmansodan ajan.
Weizmannin arkistot, typerästi tai viisaasti,
antoivat minulle täydellisen pääsyn kaikkeen Weizmannin kirjeenvaihtoon Churchillin kanssa.
Ja Weizmann-arkistossa kaikki Churchillin kirjeenvaihto Weizmannin kanssa
koko sotavuosien ja ennen toista maailmansotaa,
ja kaikki hänen muistiinpanonsa tapaamisistaan ​​Churchillin kanssa.
Mainitsen tässä vain yhden niistä kirjeistä.
Se on sionistisen liikkeen johtajan Chaim Weizmannin kirjoittama kirje...
hän asui tuolloin Yhdysvalloissa, Winston Churchillille syyskuussa 1941,
kolme kuukautta ennen Pearl Harboria,
kun Churchill yrittää kiihkeästi saada Yhdysvaltoja sotaan,
koska se on hänen ainoa pelastus.
Ja Weizmann kirjoittaa Churchillille kirjeen, jossa hän sanoo
"Herra pääministeri, ellet anna meille mitä haluamme,
joka on juutalaisen armeijan luominen Lähi-itään,
omalla arsenaalillamme ja omilla aseillamme,
ja oma univormumme ja oma lippumme,
ellet anna meille mitä haluamme,
niin et voi voittaa meitä puolellesi.
Ja anna minun kertoa, mitä teemme, jos myönnät meille sen, mitä haluamme.
Jos täytät meille toiveemme,
sitten toimimme puolestasi Yhdysvalloissa.
Ja muistakaa, herra Churchill", hän kirjoittaa kirjeessään, "muista...
olemme ainoa voimakas yhtenäinen blokki Yhdysvalloissa
joka tukee vahvasti Britannian asiaa tässä sodassa, syyskuussa 1941.
Kaikki muut ovat pohjimmiltaan isolationisteja.
Olemme ainoa yhtenäinen etninen ryhmä, joka tukee lujasti Britannian asiaa.
Olemme ainoat ihmiset, jotka pystyvät tuomaan Yhdysvallat tähän sotaan.
Teimme sen viime sodassa ja voimme tehdä sen uudelleen."
Churchillistä tuli tämän salaisen ryhmän ei-juutalaiskeulahahmo.
Churchillin ympärillä oleviin kommunistisiin ja sionistisiin juutalaisiin kuului Sir Robert Mond,
Sir Robert Waley Cohen ja Bernard Baruch.
Sekä Rooseveltistä että Churchillistä tuli ei-juutalaiset keulahahmot
kansainvälisessä juutalaisten sodassa Saksaa vastaan.
Britannian pääministeri Neville Chamberlain
kertoi Yhdysvaltain Britannian-suurlähettiläälle Joseph P. Kennedylle, että:
"Amerikka ja maailman juutalaiset olivat pakottaneet Englannin sotaan."
Juutalainen aikakauslehti Sentinel of Chicago, 8. lokakuuta 1940, sanoi:
"Kun kansallissosialistit ja heidän ystävänsä itkevät tai kuiskaavat
että tämä sota on juutalaisten aiheuttama, he ovat täysin oikeassa."
Churchill lähti Lontoosta tapaamaan Rooseveltia Quebecin konferenssiin
myöhään kesällä 1943.
Toimittaja kysyi, aikovatko he tarjota rauhanehtoja Saksalle.
Churchill vastasi nopeasti:
"Taivas, ei. He hyväksyisivät heti."
Jälleen vuoden 1944 kirjeessä liittolaiselleen,
joukkomurhaaja bolshevikki Joe Stalinille,
Churchill vahvistaa Hitlerin anteliaiden rauhanehdotusten kiistattoman todellisuuden.
"Emme koskaan ajatellut rauhaa,
emme edes sinä vuonna, jolloin olimme täysin eristyksissä
ja olisimme voineet tehdä rauhan ilman vakavaa haittaa Brittiläiselle imperiumille,
ja laajasti omalla kustannuksellasi.
Miksi meidän pitäisi ajatella sitä nyt,
kun meidän kolmen voitto lähestyy?"
KYLLÄ, SAKSA OLI DEMOKRATIA ENNEN MEITÄ
JA MEIDÄT ON RIISTETTY JA PURISTETTU KUIVIIN
EI...
MITÄ DEMOKRATIA TAI AUTORITAARINEN VALTIO MERKITSEE NOILLE KANSAINVÄLISILLE HYEENOILLE?
HE EIVÄT VÄLITÄ OLLENKAAN! HE OVAT KIINNOSTUNEITA VAIN YHDESTÄ ASIASTA
OLETKO VALMIS TULEMAAN RIISTETYKSI?
KYLLÄ VAI EI?
OLETKO SINÄ RIITTÄVÄN TYPERÄ PYSYMÄÄN HILJAA, KUN SE TAPAHTUU?
KYLLÄ VAI EI?
JA, KUN DEMOKRATIA ON TARPEEKSI TYPERÄ
OLEMAAN NOUSEMATTA VASTARINTAAN, SITTEN SE ON HYVÄ!
MUTTA KUN AUTORITAARINEN VALTIO JULISTAA
"ETTE RIISTÄ KANSAANI ENÄÄ LAINKAAN...
ETTE SISÄ- ETTEKÄ ULKOKAUTTA" SITTEN SE ON HUONO...
TODELLISUUDESSA RAHA HALLITSEE NÄISSÄ MAISSA
HE PUHUVAT VAPAASTA LEHDISTÖSTÄ
KUN ITSEASIASSA KAIKILLA NÄILLÄ LEHDISTÖILLÄ ON YKSI OMISTAJA
JA OMISTAJA ON KAIKISSA TAPAUKSESSA RAHOITTAJA
TÄMÄ LEHDISTÖ SITTEN MUOKKAA YLEISÖN MIELIPIDETTÄ
NÄILLÄ POLIITTISILLA PUOLUEILLA EI OLE MITÄÄN EROJA
KUTEN ENNEN MEITÄ
TIEDÄTTE JO NE VANHAT PUOLUEET
NE OLIVAT KAIKKI YHTÄ JA SAMAA
SITTEN KUVITTELISI ETTÄ NÄISSÄ
VAPAUDEN JA VAURAUDEN VALTIOISSA
OLISI TODELLA MUKAVA ELÄMÄ NIIDEN KANSOILLE
MUTTA ASIA ON PÄINVASTOIN
NÄISSÄ MAISSA, NIIN KUTSUTUISSA "DEMOKRATIOISSA"
KANSA EI OLE MILLÄÄN TAVALLA TÄRKEIN HUOMION KOHDE
MIKÄ TODELLA MERKITSEE
ON TÄMÄN RYHMÄN, "DEMOKRATIAN LUOJIEN", OLEMASSAOLO
MIKÄ TARKOITTAA MUUTAMAN SADAN
VALTAVAN KAPITALISTIN OLEMASSAOLOA
JOTKA OMISTAVAT KAIKKI TEHTAAT JA OSAKKEET
JA JOHTKA POHJIMMILTAAN JOHTAVAT KANSOJA
HE EIVÄT OLE LAINKAAN KIINNOSTUNEITA SUURISTA IHMISMASSOISTA
JUUTALAISET!
HE OVAT AINOITA
JOITA VOIDAAN PITÄÄ KANSAINVÄLISINÄ ELEMENTTEINÄ
SILLÄ HE HARJOITTAVAT LIIKETOIMINTAANSA KAIKKIALLA
SE ON PIENI, JUURETON, KANSAINVÄLINEN KUPPIKUNTA
JOKA ON KÄÄNTÄMÄSSÄ IHMISET TOISIAAN VASTAAN,
JOKA EI TAHDO HEILLE RAUHAA
HE VOIVAT TUKAHDUTTAA MEITÄ!
HE VOIVAT VAIKKA TAPPAA MEIDÄT!
MUTTA EMME AIO ANTAA PERIKSI!
NÄMÄ JUUTALAISET TAPASIVAT NAURAA SILLE
HE LUULIVAT SITÄ VITSIKSI
HE EIVÄT NAURA ENÄÄ
TÄNÄPÄIVÄNÄ HE YMMÄRTÄVÄT TILANTEEN VAKAVUUDEN
SE OLI TAISTO
ERITYISESTI NIITÄ IHMISIÄ VASTAAN, JOILLA...
...TUNTUI OLEVAN KAIKKIVOIPAINEN VALTA KANSAKUNNASSAMME
KAMPPAILU JUUTALAISIA VASTAAN
SAATANALLINEN VOIMA
OLI OTTANUT VALTAANSA KOKO MAAMME
JOKA OLI ON PYSTYNYT OTTAMAAN OTTEESEENSA AVAINASEMAT ÄLYLLISESSÄ JA HENKISESSÄ ELÄMÄSSÄMME
MUTTA MYÖS POLIITTISESSA JA TALOUDELLISESSA ELÄMÄSSÄ
JA NOISTA AVAINASEMISTA HE PYSTYIVÄT HALLITSEMAAN JA TARKASTELEMAAN KOKO KANSAKUNTAA
TÄLLÄ VOIMALLA OLI SAMANAIKAISESTI
VAIKUTUSVALTAA VAINOTA JOPA LAIN AVULLA
NIITÄ, JOTKA TAISTELIVAT TÄTÄ VALTAA VASTAAN
JA JOTKA OLIVAT VALMIITA TUOMAAN VASTARINTAA SEN KASVAMISEN VASTUSTAMISEKSI
KAIKKIVOIPA JUUTALAISUUS SIISPÄ JULISTI SODAN MEILLE
JA MITÄ OLEMMEKAAN SAAVUTTANEET NÄINÄ VUOSINA! VUOTEEN 1939 ASTI
KATEUS KASVOI SAMALLA TAVALLA...
SAMAT MIEHET, JOTKA TAANNOIN VEIVÄT SAKSAN ENSIMMÄISEEN MAAILMANSOTAAN
"HERRA CHURCHILL" ALKOI VÄLITTÖMÄSTI KIIHDYTTÄÄ LEVOTTOMUUTTA
"HERRA EDEN"
JA SITTEN TIETENKIN JUUTALAISET, HORE BELISHA HEIDÄN JOHDOSSAAN
MUSTAMAALAUSKAMPANJA ALKOI
VUOSI TOISENSA JÄLKEEN...
HE SANOIVAT: "HÄN ASEISTAA ITSEÄÄN"
KYLLÄ, OLEN AINA TEHNYT SITÄ
HE MYÖS KYSYIVÄT MINULTA AIEMMIN
MIKSI SINULLA ON SITTEN SA...
...JOS HALUAT RAUHAA?
MIKSI LUOIT SS:n?
... KUN TOSIASIASSA AINOA ASIA JOTA HALUAT, ON VELJEYTTÄ?
KOSKA ON IHMISIÄ, JOTKA EIVÄT HALUA SITÄ!
JA HALUSIN NÄYTTÄÄ HEILLE
ETTÄ OLIN MYÖS VARAUTUNUT SEN VARALTA
KAIKISTA TÄRKEIN ASIA MAAILMASSA MITÄ SINULLA ON...
ON OMA KANSASI...
JA TUON KANSAN HYVÄKSI...
JA TUON KANSAN VUOKSI...
AIOMME KAMPPAILLA JA TAISTELLA!
JA EMME KOSKAAN HILJENE!
EMMEKÄ KOSKAAN VÄSY!
EMMEKÄ KOSKAAN MENETÄ ROHKEUTTAMME!
EMMEKÄ KOSKAAN VAIVU EPÄTOIVOON!