JUDEA ERKLÆRER KRIG MOT TYSKLAND
I 1932 sa Bernard Lecache, president for World Jewish League:
«Tyskland er vår offentlige fiende nummer én.
Det er vårt mål å erklære krig uten nåde mot henne."
I mars 1933, før tyskerne hadde vedtatt noen anti-jødiske lover
og før noen fiendtligheter mot jødene hadde funnet sted,
verdensomspennende jødiske ledere offisielt utstedt
en krigserklæring mot Tyskland.
En verdensomspennende jødisk boikott av tyske varer begynte.
20 000 jøder protesterte ved rådhuset i New York.
Rally og boikott ble rettet mot tyske varer.
Samuel Untermeyer taler på vegne av internasjonal jødedom,
erklærte krig mot Tyskland med økonomisk boikott.
Forsiden til London Daily Express 24. mars hadde en overskrift:
"JUDEA ERKLÆRER KRIG MOT TYSKLAND".
Jødiske ledere ble sitert for å etterlyse en
hellig krig mot det tyske folket:
"Den jødiske grossisten vil forlate huset hans, bankmannen, børsen hans,
kjøpmannen, hans virksomhet og tiggeren hans ydmyke hytte,
for å bli med i den hellige krigen mot Hitlers folk..."
'The Express' sa at Tyskland nå ble konfrontert
med en internasjonal boikott av sin handel, sin økonomi og sin industri.
I London, New York, Paris og Warszawa,
Jødiske forretningsmenn er forent for å dra på et økonomisk korstog.
I august 1933 snakket Samuel Untermeyer om en planlagt utslettelse
og utryddelse av jøder på gang og også om en krig
som må føres mot Tyskland for å stoppe det.
I en hysterisk radiosending etterlyste Untermeyer jødene
å ødelegge Tyskland i en hellig krig
fordømmer tyskerne som grusomme, villdyr og innbitte.
Untermeyer hevdet at tyskerne utslettet jødene
ved å "låse dem inne i sjofele konsentrasjonsleire,
sulter og torturerer dem, myrder og slår dem uten grunn
og ty til alle andre tenkelige former for tortur,
umenneskelig hinsides unnfangelsen,
inntil selvmord var blitt deres eneste fluktmiddel,
og alt utelukkende fordi de er eller deres fjerntliggende forfedre var jøder ..."
Dette var 1933 og Untermeyer snakket allerede om et Holocaust.
Vel, han må ha hatt noen overnaturlige mentale krefter.
I en radiosending på WABC New York, 6. august 1933, uttalte Untermeyer at:
"Hver av dere, både jøde og hedning,
som ikke allerede er vervet i denne hellige krigen, bør gjøre det nå og her.
Det er ikke tilstrekkelig at du ikke skal kjøpe varer laget i Tyskland.
Du må nekte å handle med en kjøpmann eller butikkeier
som selger tyskproduserte varer
eller hvem som beskytter tyske skip eller skipsfart...
Vi vil undergrave Hitler-regimet og bringe det tyske folk til fornuft
ved å ødelegge deres eksporthandel som deres eksistens er avhengig av.
Boikott av alle tyske varer og tjenester.
(?) Vi må nå motvillig gå i gang med en verdensomspennende boikott
(?) der vi krever og mottar nå bred støtte fra menn og kvinner
av alle trosbekjennelser og klasser.
I alle tider ble det aldri ført noen hellig krig lenger.
For å gjøre sin del og tjene denne sivilisasjonens hær,
(?) du har bare å kjøpe og bruke, men å nekte å kjøpe og bruke
(?) noen varer laget i Tyskland eller ??? på tyske skip eller frakt.
Det nye Tyskland som vil bryte fri fra jødisk overherredømme
ble erklært å være en fiende av jødisk interesse
og måtte derfor bli økonomisk kvalt igjen.
Det er også viktig å merke seg at dette var før
Hitler bestemte seg for å boikotte jødiske varer.
Mange jøder i Tyskland og Palestina motsatte seg den internasjonale boikotten
sier at det vil fremme anti-jødisk vold i Tyskland.
Disse jødene støttet det nasjonalsosialistiske regimet,
men de jødiske supremasistene brydde seg ikke i det hele tatt.
Til tross for innsats fra den tyske regjeringen for å dempe spenningene
og forhindre eskalering av navneoppfordringer
og trusler fra det internasjonale jødiske lederskapet, fortsatte det.
Intensiteten til den jødiske kampanjen mot Tyskland var slik
at Hitler uttalte at hvis kampanjen ikke stoppet,
det ville bli en endagsboikott i Tyskland av jødiskeide butikker.
Til tross for dette fortsatte hatkampanjen å tvinge Tyskland
å ta defensive tiltak som skapte en situasjon
hvor jødene ble mer og mer utstøtt.
På samme måte skrev den jødiske avisen Natasha Retsch:
"Krigen mot Tyskland vil bli ført av alle jødiske samfunn,
konferanser, kongresser... av hver enkelt jøde.
Dermed vil krigen mot Tyskland livre opp ideologisk
og fremme våre interesser, som krever at Tyskland blir fullstendig ødelagt.
Faren for oss jøder ligger i hele det tyske folket,
i Tyskland som helhet så vel som individuelt.
Det må ufarliggjøres for alltid.
I denne krigen må vi jøder delta,
og dette med all den styrke og kraft vi har til rådighet. "
Verdensomspennende jødisk ledelse med et jerngrep av verdens media og presse
startet nå den massive lanseringen av propaganda mot Tyskland,
som snart ville eskalere til andre verdenskrig.
Det var et direkte svar på dette at den tyske regjeringen
til slutt initierte en endagsboikott av de jødiske virksomhetene,
etter at jødene hadde erklært krig mot Tyskland.
Dr. Joseph Goebbels kunngjorde at endagsboikotten ville bli opphevet
hvis anti-tyske protester ble suspendert.
Hvis protestene ikke tok slutt, advarte Goebbels
at den anti-jødiske boikotten ville bli gjenopptatt.
Dette ville imidlertid ikke hjelpe.
Den verdensomspennende jødiske boikotten fortsatte i flere måneder.
Vladimir Jabotinsky, som var en jødisk kommunist
og en grunnlegger av terrororganisasjonen Irgun,
skrev i januar 1934-utgaven av Natasha Retsch:
«Kampen mot Tyskland har pågått i flere måneder
av alle jødiske samfunn, konferanser, kongresser, handelsorganisasjoner,
av hver jøde i verden. Det er grunn til å tro
at vår del i kampen vil være av allmenn verdi.
Vi skal slippe en åndelig og materiell krig løs
av hele verden mot Tyskland.
Tysklands ambisjon er å bli en stor nasjon igjen,
for å gjenerobre hennes tapte territorier og kolonier.
Vår jødiske interesse, derimot,
kreve fullstendig ødeleggelse av Tyskland.
Den tyske nasjonen er kollektivt og individuelt en fare for oss.
David A. Brown, nasjonal styreleder for United Jewish Campaign, 1934, sa:
"Vi jøder kommer til å bringe en krig mot Tyskland."
Chaim Weizmann, president for både International Jewish Agency
og fra The World Zionist Organization
og senere Israels første president, uttalte i 1936:
"Det er ingen overdrivelse å si at 6 millioner jøder
er dømt til å sitte i fengsel i denne delen av verden,
hvor de er uønskede, og for hvem landene er delt inn i de
der de er uønskede og de der de ikke er innlagt.
Emil Ludwig Cohn i 1938 sa:
«Hitler vil ikke ha krig, men han vil bli tvunget til det, og faktisk snart.
England har det siste ordet, som i 1914..."
Henry Morgenthau, sekretær for det amerikanske finansdepartementet, Hearst Press, september 1933, sa:
"Krig i Europa i 1934 var uunngåelig."
I 1938 ble den jødiske krigserklæringen mot Tyskland gjentatt.
Det amerikanske folket ble oppfordret av den jødiskeide pressen til å
boikotte alle tyske varer og tyske virksomheter.
På verdens sionistkonferanse i 1936 sa Chaim Weizmann:
"Kanskje bare 2 millioner vil overleve det kommende Holocaust,
men de vil være klare for livet i Palestina."
Merk at dette var i 1936.
Et brev publisert av Miami News 12. juli 1938,
med tittelen "Kill off the Germans" uttalte at:
"Ingenting annet enn den nesten fullstendige utryddelsen av de ville hvite
vil sikre fred på jorden og velvilje mot mennesker."
Jødisk professor Alexander Kulisher,
bemerket advokat og sionist sa i oktober 1937:
«Tyskland er jødedommens fiende og må forfølges med dødelig hat.
Målet med jødedommen i dag er en
nådeløs kampanje mot alle tyske folk
og fullstendig ødeleggelse av nasjonen.
Vi krever en fullstendig blokade av handel,
import av råvarer stoppet,
og gjengjeldelse mot hver tysker, kvinne og barn."
Tysklands svar var et defensivt, ikke et offensivt tiltak.
Viktige historier,
viktige fakta,
som tydeliggjør ting vi ikke fikk på skolen.
Vi fikk ikke i læreplanen.
De lærte dem ikke engang på høyere utdanning.
Jeg holdt forelesninger foran historieprofessorer.
Hvorfor hatet Hitler egentlig jødene?
Hva ville han av dem?
Hvordan plaget de ham?
Men alt er skrevet her i «Mein Kampf».
Denne boken ble utgitt nylig.
Den ble nettopp godkjent for å bli oversatt til hebraisk.
Det var forbudt i alle disse årene...
Men det er en tidligere oversettelse som ble laget av "Yad Vashem"
de fikk lov til...
Hitler hevder i sin bok
at jødene er kommunister.
De gjorde den russiske revolusjonen.
De drepte der 30 millioner russere.
Alle de intelligente på en grusom og forferdelig måte
og det er deres plan for hele verden.
Neste land i rekken er Tyskland.
De grunnla de tyske kommunist- og sosialistpartiene, og det er sant.
"Hvis vi ikke beseirer dem nå, vil de eliminere oss,
og de vil slakte ytterligere 20 millioner, alle de intelligente menneskene."
Og slik gikk de fra land til land.
Så til slutt er det de eneste intelligente som gjenstår
ville være jødene.
Og han har rett.
Den russiske revolusjonen ble laget av jøder.
Den russiske hæren ble bygget av Trotskij.
Han opprettet den jødiske inndelingen av kommunistpartiet.
På det første bildet av den russiske regjeringen,
av 13 medlemmer,
6 var jøder.
Hvem grunnla KGB?
jøder.
Så alt er tydelig skrevet.
Han hatet ikke jødene fordi de hadde "Peos". (?)
Han hatet dem ikke for å overholde Mitzvot,
Fordi de er kommunister.
og han skriver det tydelig:
"Jødene ødela religion og tro."
"De spredte i Tyskland kjetteriet i Gud".
Han skriver dette her.
Nå forstår du hvorfor de ikke lærer dette på skolene?
For hvem skriver læreplanen?
De samme venstremennene.
De ødela alle verdiene.
Forgiftet litteratur og teater.
Av 9 store tyske aviser var 7 eid av jøder.
trodde jeg ikke var ferdig med å finne ut hva jeg synes om dette...
Hvorfor skjedde disse hendelsene - hvorfor skjedde denne konflikten, jøder og tyskere,
blitt så sterk, og hvorfor dette hatet til jødene, hvorfor måtte det skje?
Det er fortsatt helt uklart for meg.
Men kanskje jeg klarer meg en dag.
– Jødenes hat mot tyskere? - Ja.
Jeg har aldri lest fra noen andre mennesker,
slike hatfylte ytringer om et annet folk som fra jødene.
- Hvorfor... - Mer enn tyskernes hat mot jøder?
Det er mye senere, hatet til tyskerne. Jødene var mye tidligere.
Og det er... alt du trenger å gjøre er å lese Talmud.
Jeg har alle 12 bind der i den autoriserte,
siste oversettelse og utgave, 2002,
fordi vi ønsket å bekrefte de vanlig sirkulerte uttalelsene fra Talmud.
Er de nøyaktige? (Spesielt sammenlignet med en autorisert utgave.)
Og jeg kunne ikke lese mer enn tre sider, det fikk meg til å føle meg syk.
Det er hvor opprørende dette er, alt det der om seksualitet og så videre,
om hvordan du kan gjøre det med et tre år gammelt barn, og...
Du vet, det hele er så fremmed for oss.
Jeg vil ikke engang tenke på det.
Fra 1923 til 1933, tyske nasjonalister
ble jevnlig målrettet av jødiske kommunister og terrorister.
200 nasjonalsosialister og 216 polititjenestemenn
ble myrdet av hovedsakelig jødiske kommunister.
20.000 nasjonalsosialister og 1.976 politifolk ble skadet.
Herbert Norkus, en skolegutt og medlem av Hitlerjugend,
ble brutalt knivstukket seks steder.
Horst Wessel, en ung tysk student, ble skutt.
Den sveitsiske nasjonalsosialistiske lederen, Wilhelm Gustloff,
ble brutalt myrdet av jøden David Frankfurter i 1936.
Tyskerne var rasende over drapene.
Terrorhandlingene mot det tyske folket
pågikk i mange år uten ende.
27. februar 1933, fire uker etter Hitlers utnevnelse til kansler,
kommunistiske terrorister satte fyr på Riksdagen.
Lokalt politi fanget en nederlandsk kommunist ved navn Marinus van der Lubbe,
mannen som satte fyr på Riksdagen.
Brannen skulle ha vært starten på en rødt utløst borgerkrig
før Hitler og NSDAP kunne etablere seg.
Hindenburg og Hitler handlet raskt, utstedte nøddekreter
og kommunistledere ble arrestert
og sendt til det som senere skulle bli kalt konsentrasjonsleirer.
De fleste kommunistene var jøder. Dette er grunnen til at media fremstiller det
som en systematisk forfølgelse av jødene.
The Night of the Long Knives, også kjent som Operation Hummingbird,
skjedde i det nasjonalsosialistiske Tyskland mellom 30. juni og 2. juli 1934.
Minst 85 personer ble henrettet
og mer enn tusen arrestert av nasjonalsosialistene.
Årsaken til dette var at som leder Ernst Rohm m.fl
planla et kupp mot tyskerne.
Handlingene til Hitler var å forhindre
nok en kommunistisk revolusjon som finner sted i Tyskland.
Utrenskningen ble styrket og konsolidert
støtten fra hærlederne til Hitler.
Den 9. november 1938,
en polsk jøde ved navn Hershel Grynszpan nådde den tyske ambassaden
ber om å få snakke med et medlem av den diplomatiske staben.
Da Ernst vom Rath, en 29 år gammel tysk diplomat, plasserte seg i Paris,
kom for å hilse på den besøkende, tok Grynszpan opp pistolen
og myrdet ham med kaldt blod.
Dette var halmen som brakk ryggen på kamelen.
Tyskerne fikk nå nok av jødisk-inspirerte boikotter, baktalelser,
krigshemming og drap rettet mot dem.
Nyheten om drapet utløste opptøyer, fakling og hærverk
rettet mot jødiske og kommunistiske butikker og bedrifter.
Opptøyene ble ikke sanksjonert av noe offisielt NSDAP-medlem
og det var en sint Goebbels som beordret volden å stoppe umiddelbart,
og det stoppet etter den første natten.
Goebbels forhandlet på det tidspunktet om velt
den internasjonale jødiske embargoen
og fryktet at volden ville avspore samtalene.
Tidlig om morgenen etter Kristallnacht-begivenhetene,
Goebbels kunngjorde i en radiosending at enhver aksjon mot jøder
var strengt forbudt og advart om strenge straffer
for ikke å adlyde denne ordren.
Han klaget over at han nå måtte forklare denne forferdelige affæren
til det tyske folket og verden
og at han rett og slett ikke visste hva slags troverdig forklaring han skulle gi.
Hitler ble også rasende da han først hørte om det
og beordret at telexmeldingen skulle sendes til Galatea(?)-kontorene, som lød:
"På uttrykkelig ordre fra den aller høyeste myndighet,
brannstiftelse mot jødiske virksomheter eller annen eiendom
må ikke i noe tilfelle og under ingen omstendigheter finne sted."
Flere personer ble også arrestert for vold mot jøder.
Voldsnatten omtalt av jøder som Krystallnatten,
natten til det knuste glasset, blir ofte omtalt i vestlige medier
og i skolebøkene våre som gale, spontane, antisemittiske opptøyer.
Men den gjentatte terroren, psykologisk krigføring, agitasjon, boikotter
og drap, som faktisk provoserte tysk harme,
er aldri nevnt i våre historiebøker.
Etter den jødiske krigserklæringen mot Tyskland, i 1933,
Tyske tjenestemenn gikk på akkord og inngikk en avtale i hemmelige forhandlinger
med Palestina-senteret til Verdens sionistorganisasjon,
som ville tillate tyske jøder og deres eiendeler å gå til Palestina.
Den avtalen ble kalt The Transfer Agreement eller The Haavara Agreement.
Denne pakten gjorde det mulig for tusenvis av jøder
å migrere til Palestina med rikdommen intakt.
Utvandringen var en lovlig drevet og regulert sak
og ikke en slags vill flukt.
Det var et forsøk på å fredelig løse konfliktene mellom
jødene og tyskerne, slik at de begge kunne leve i fred igjen.
Hver jøde var bestemt til Palestina
satt inn penger på en spesiell konto i Tyskland.
Pengene ble deretter brukt til å kjøpe tyskproduserte landbruksredskaper,
byggematerialer, pumper og gjødsel, etc,
som ble eksportert til Palestina og solgt der
av det jødiskeide Haavara Company i Tel Aviv.
Penger fra salget ble deretter gitt til den jødiske emigranten
da han kom til Palestina
i et beløp tilsvarende hans innskudd i Tyskland.
Avtalen tjente dermed det sionistiske målet om å bringe det jødiske folk
og eiendeler til Palestina, mens de samtidig tjener det tyske målet
for å redusere jødisk innflytelse i Tyskland.
Dermed støttet Hitler den jødiske emigrasjonen til Palestina
i de østlige landene fra 1933 til 1941,
da krigen hindret videre samarbeid.
Da andre verdenskrig brøt ut, var Israels økonomi
ville ha eiendeler verdt halvparten av en billion dollar
sendt fra Tyskland via Haavara-avtalen.
I mellomtiden i USA, årene mellom 1929 og 1939,
2 millioner meksikanere ble også deportert til Mexico,
som først autorisert av president Herbert Hoover.
Av disse var 1,2 millioner faktisk født amerikanske statsborgere.
Hitlers endelige løsning på jødeproblemet
skapte et hjemland for jødene på den vakre øya Madagaskar,
utenfor kysten av Sør-Afrika og gjenbosette 1 million jøder per år
under tysk beskyttelse og tilsyn.
Ideen om et jødisk hjemland på Madagaskar
hadde faktisk vært sirkulert over hele Europa siden 1880-tallet.
Nasjonalsosialistene utarbeidet en plan som gikk i detalj
for evakuering av jødene til Madagaskar
og for deres bosetting der.
SS-generalmajor Heydrich sendte inn denne planen
direkte til Rikets utenriksminister i august 1940.
Madagaskar-planen ble dessverre skrinlagt
da britene invaderte øya i 1942,
tar kontrollen vekk fra Vichy Frankrike etter slaget ved Madagaskar.
Et jødisk Madagaskar ville vært en vinn-vinn-løsning for jøder og europeere
og ville ha spart de fattige palestinerne og andre arabiske nasjoner
alle grusomhetene og krigene de ville tåle
etter grunnleggelsen av Israel i 1948.
I århundrer har europeere og jøder hatt problemer med å leve sammen.
Jødene har blitt utvist fra over 100 nasjoner tidligere.
Denne utvisningen var ikke noe nytt.
Hver eneste nasjon hvor jødene ble gitt fulle rettigheter og privilegier,
de hadde utnyttet og moralsk korrumpert vertsnasjonen,
besmittet hedningene og skapte deretter opprør mot seg selv.
De jødiske supremasistene har selvfølgelig
alltid vært i stand til å legge skylden på "antisemittisme".
Nasjonalsosialistene ville at jødene skulle forlate Tyskland
og sionistene ønsket at jødene skulle komme til Palestina
å bidra til å skape den sionistiske staten.
Nasjonalsosialistene holdt en konferanse i Wannsee,
en av forstedene til Berlin, 20. januar 1942,
hvor det ble bestemt om den endelige løsningen av det jødiske problemet.
Originaldokumentet fra møtet er faktisk tilgjengelig på internett
og ingen steder står det noe om å drepe jødene.
Møtet diskuterte verken gasskamre, skyting,
heller ingen andre utryddelsesmetoder.
Det ble aldri en endelig løsningsplan. STEMMEN TIL DAVID COLE
Det er en av usannhetene som flyter rundt. Jødisk Holocaust-revisjonist
Bare fordi nazistene hadde brukt begrepet endelig løsning,
både i årene før krigen og i begynnelsen av krigen,
det betyr ikke at de noen gang faktisk har laget en plan.
Til og med protokollen fra møtet, protokollen som ble tatt
fra Wannsee-konferansen, ganske tydelig oppgi
at jødene på et tidspunkt vil bli løslatt,
så det var ikke snakk om noen endelig løsningsplan.
Det var rett og slett snakk om
"Vel, nå som østfronten er på en måte stoppet,
vi må finne ut hva vi skal gjøre med disse mange
millioner av jøder som vi nå har i vår varetekt."
Det var et problem som nazistene følte behov for å håndtere,
men ikke ved å lage en gigantisk overreachende plan.
Hensikten med Wannsee-konferansen var å diskutere og planlegge
hvordan Europas jøder ville bli deportert østover.
Noen jøder ville bli igjen i Tyskland
å jobbe med veibygging med mer.
De bestemte også at jøder som deltok i første verdenskrig,
som alle var over 65 år og alle som jobbet i industrien,
ville forbli i Tyskland.
Dette har også blitt bekreftet av Yehuda Bauer,
professor i Holocaust-studier ved Avraham Harmon Institute of
Samtidsjødedom ved det hebraiske universitetet i Jerusalem.
Det ble også opprettet transittleirer i Polen
for å lette innvandringen av jøder.
Begrepet "Endlosung der Judenfrage", endelig løsning på jødespørsmålet
var en setning som ble brukt av nasjonalsosialistene
angående "Auswanderung", emigrasjon,
og "Evakuierung", evakuering av jøder i det okkuperte Europa,
til Østen, Palestina og Madagaskar.
De første som brukte begrepet, var imidlertid faktisk sionistene.
Den endelige løsningen på jødespørsmålet er faktisk,
et direkte sitat fra sionistmanifestet fra 1897.
Den beryktede frasen ble brukt av ledende sionister
lenge før NSDAP i det hele tatt eksisterte.
I 1897, National Jewish Association - Köln
publiserte programmet sitt (kalt 'Teser'):
"Erfaring har vist at borgerlig frigjøring har kommet til kort
for å sikre den sosiale og kulturelle fremtiden til det jødiske folk.
Den endelige løsningen på jødespørsmålet ligger derfor
i etableringen av den jødiske staten."
I 1897 grunnla Rothschilds sionistkongressen
og arrangerte sitt første møte i München.
Dette ble omorganisert i Basel, Sveits.
Denne samlingen ble ledet av «sionismens far» Theodor Herzl.
Og i 1899 foreslo han 'den endelige løsningen på jødespørsmålet'
og foreslått likvidering av jødisk rikdom:
"Det er viktig at jødenes lidelse blir verre ...
dette vil hjelpe oss med å realisere planene våre.
Jeg har en utmerket idé...
Jeg skal få antisemitter til å likvidere jødisk rikdom...
Antisemittene vil bistå oss med at de vil styrke seg
forfølgelse og undertrykkelse av jøder.
Antisemittene skal være våre beste venner."
Herzl brukte også begrepet "den endelige løsningen av jødespørsmålet"
i et brev fra 1899 til den russiske tsaren.
"...Jeg skylder min tillatelse til å sende inn den sionistiske planen
for den endelige løsningen av jødespørsmålet."
Sionisten Nahum Sokolov skrev i sin bok fra 1919, History of Zionism, at:
"Fremgangen til moderne sivilisasjon har blitt sett på som en slags
moderne Messias for den endelige løsningen av det jødiske problemet."
Richard James Horatio Gottheil var sønn av en rabbiner
og president i American Federation of Zionists. Han sa:
"Assimilering av jødene må ikke være den endelige løsningen på jødespørsmålet."
The Jewish Year Book of 5676 sier at de britiske jødene
vedtok en politikk for «den endelige løsningen av jødespørsmålet».
Selv i 1940, en jødisk magasinartikkel, som siterte Trotsky,
nevnte "Den endelige løsningen på jødespørsmålet".
Israelsk advokat, diplomat og sionist, Aryeh Leon Kubovy, sa:
Det finnes ingen dokumenter signert av Hitler, Himmler eller Heydrich
snakker om å utrydde jødene...
Ordet "utryddelse" forekommer ikke i brevet fra Göring til Heydrich
angående den endelige løsningen av jødespørsmålet."
HITLERS KAMP FOR FRED
Hitlers hovedmål var å fikse problemene med Versailles-traktaten
og å ta tilbake det stjålne tyske territoriet
å forene alle tyskere til det tredje riket.
Så tidlig som i 1923 sa Hitler i sin tale:
"Så lenge denne traktaten står,
det kan ikke være noen oppstandelse av det tyske folk.
Ingen sosial reform av noe slag er mulig.
Avtalen ble laget for å bringe 20 millioner tyskere i døden
og å ødelegge den tyske nasjonen.
Det politisk korrekte historikere unnlater å nevne
eller bevisst dekke over er det faktum at Hitler faktisk laget flere
dokumenterte forsøk i et forsøk på å unngå andre verdenskrig.
Imidlertid ble hvert av disse fredstilbudene avvist
av dem som ville tjene på en krig med Tyskland.
Den 17. mai 1933,
Hitler holdt en tale som erklærte at Tyskland var villig til å avvæpne
hvis nabolandene ville gjengjelde.
Forslaget ble avvist.
I stedet fortsatte de andre landene å fylle opp arsenalene sine med våpen,
hoper opp lagrene deres med eksplosiver og øker antallet troppene deres.
Folkeforbundet, seiermaktenes globalistiske instrument,
tvang Tyskland gjennom en prøvetid
før det ville være mulig å diskutere nedrustning av de andre landene.
Således, den 14. oktober 1933,
Hitler brøt ut av det globalistiske Folkeforbundet
som det var umulig å komme til noen avtaler med.
Den 18. desember 1933 leverte Hitler et sekspunktsforslag
for å forbedre internasjonale relasjoner.
Den 26. januar 1934,
Hitler fullførte en ikke-angrepspakt med Polen.
Rikets farer var nå så store
at Hitler gjeninnførte verneplikten 16. mars 1935.
Den 1. mars 1935 forsikret Hitler Frankrike ved enhver mulig anledning
av hans ønske om å leve i fred med henne.
Den 21. mai 1935 gjorde Hitler et nytt forsøk
for å unngå den økende muligheten for krig.
Den 18. juni 1935,
Hitler forhandlet fram en marineavtale med Storbritannia.
Den 31. mars 1936,
Hitler formulerte en omfattende plan for fred.
Denne fredsplanen kunne ha vært et ekte vendepunkt
for velstand for alle nasjoner i Europa.
«Jeg appellerer til fornuft i internasjonale anliggender.
Jeg vil vise at ideen om evig fiendskap er feil.
Vi er ikke arvefiender." -Adolf Hitler 1936
Vi vil tvinge denne krigen på Hitler, om han vil det eller ikke."
- Winston Churchill i en 1936-sending
TILKOBLINGEN
Anschluss var den frivillige foreningen av Østerrike til det tyske riket.
Versailles-traktaten hadde brutt opp det østerriksk-ungarske riket
og nektet det nye Østerrike å forene seg med Tyskland,
men etter å ha sett den store suksessen til Hitlers Tyskland,
det var ingen stopp for østerrikernes ønske om å forene seg
med sine glade brødre og søstre,
overveldende 99% av østerrikske statsborgere
stemte for å gjenforenes med sine germanske brødre.
Uten at et skudd ble avfyrt, om morgenen den 12. mars 1938,
Tyske styrker krysset grensen nær Hitlers fødested, Braunau,
og ble møtt som frelsere og befriere av de glade østerrikerne.
Som en broderlig gest mot østerrikerne
og et tegn til resten av verden på en fredelig gjenforening,
Hitler inviterte østerrikske tropper til å marsjere også inn i Tyskland.
Ikke overraskende vestlige globalistiske medier
skildret den gledelige foreningen som
"Tyskland invaderte og erobret Østerrike".
Østerrike var fortsatt i depresjonen da Hitler forente begge land.
Ved hjelp av Tyskland ble dette problemet snudd.
Orden var gjenopprettet og i løpet av to år var det full sysselsetting.
12. mars 1938
MUNISCHE-AVTALEN
Det tyske folket i Tsjekkoslovakia
delte det samme ønsket om å gjenforenes med Tyskland.
Da Versailles-traktaten rev Østerrike-Ungarn i stykker,
den kombinerte tsjekkere, slovaker, tyskere og ungarere
inn i en kunstig stat kalt Tsjekkoslovakia.
Praha og Böhmen har vært en del av Tyskland i århundrer.
Praha-regimet representerte en alvorlig trussel mot Tyskland.
Tsjekkoslovakias kommunistiske president, Benes,
hadde blitt beordret av sine Kreml-herrer til å åpne grensene hans
til kommunisthærene med et øyeblikks varsel
starte en krig mot Tyskland.
Praha skulle bli det sovjetiske springbrettet til Tyskland.
Den tyske regionen Sudetenland sør for Tyskland,
hadde 3,5 millioner innbyggere. Akkurat som østerrikerne,
Sudetenerne ønsket å forene seg med Tyskland,
men Tsjekkoslovakias kommunistiske president, Edward Benes,
ville ikke tillate det.
Sudeterne ble allerede alvorlig mishandlet
av den kommunistiske staten Tsjekkoslovakia.
For å avslutte dette, den 15. mars 1939,
Tyske tropper gikk inn i Tsjekkoslovakia.
Senere samme dag var Hitler i Praha med troppene sine.
For å løse saken fredelig,
Hitler kalte til en krisekonferanse i München
med Italia, Frankrike og England.
Alle var enige om at tyskernes Sudetenland ville bli forent med Tyskland
og at slovakene ville ha sin egen stat kalt Slovakiske republikk.
Sudetentyskerne ble returnert til tysk styre,
akkurat som de ønsket. Virkelig en vinn-vinn-situasjon.
Som når du ankommer Østerrike,
Hitler fikk også en heltevelkomst da han besøkte Sudetenland.
Chamberlain kom tilbake fra München til et salig svar,
viftet med et papir han og Hitler hadde signert, og erklærte:
"For andre gang i vår historie,
en britisk statsminister har returnert fra Tyskland
bringe fred med ære. Jeg tror det er fred for vår tid."
Desember 1938 instruerte Hitler den tyske utenriksministeren
å inngå en avtale med Frankrike.
DEN POLSKE KORRIDOREN
Etter første verdenskrig hadde de allierte kuttet opp tysk territorium
og gitt en del av Tysklands Vest-Preussen
til den nylig reetablerte nasjonen Polen.
Øst-Preussen ble totalt avskåret og isolert fra Tyskland.
Versailles-traktaten hadde skilt den tyske byen Danzig fra Tyskland
og gitt den til Polen mot innbyggernes ønske.
Statsviter, Stefan Wolff,
professor ved University of Birmingham, sier at:
"Handlingene til polske statstjenestemenn etter etableringen av korridoren
fulgt en kurs av assimilering og undertrykkelse."
Som et resultat, en stor mengde etniske tyskere
forlot Polen etter første verdenskrig.
Samtidens tyske statistikere sier at 592 000 tyskere hadde forlatt innen 1921
og andre polske lærde sier at opptil en million tyskere dro.
Den fribyen Danzig var over 90 prosent tysk
og hadde siden 1871 tilhørt Tyskland.
Byen med en overveiende tysktalende befolkning,
sammen med det omkringliggende tyske området Øst-Preussen,
Danzig ble isolert fra det tyske fastlandet ved Versailles-traktaten,
(?) hvilket tidligere tysk territorium som nå tilhører Polen,
skjærer rett gjennom den prøyssiske pommern-regionen i Tyskland.
I motsetning til hva folk tror, ​​hadde ikke Hitler nag til polakker.
Faktisk var han dypt imponert over den polske seieren
i den polsk-sovjetiske krigen, 1919 til 1921.
Hitler ønsket den slags allianse med Polen han hadde med Italia
og hvis han kunne, ville han ha slått seg sammen med det polske folket
å forsvare Europa fra kommunismen.
Marskalk Joseph Pilsudski var en leder av Polen
frem til sin død i 1935. Han ble idolisert av Hitler.
I 1934 ble det undertegnet en fredspakt mellom Adolf Hitler og Pilsudski,
sikre fred mellom de to nasjonene.
«Det var fornuftig at Polen skulle delta
i en forsvarsmur mot bolsjevismen», sa Hitler.
Hver polsk divisjon ville bety å styrke den militære makten
mot ikke bare en mulig, men nå allerede betydelig åpenbar,
bolsjevismens angrep mot Europa.
All anti-polsk propaganda ble nå forbudt av Hitler.
I en riksdagstale 21. mai 1935 sa Hitler:
"Vi gjenkjenner, med forståelsen og det inderlige vennskapet
av ekte nasjonalister, den polske staten som hjemmet
av et stort nasjonalt bevisst folk."
I henhold til denne ikke-angrepspakten,
begge land lovet å løse sine problemer gjennom forhandlinger,
ikke væpnet konflikt.
Dessverre døde Pilsudski den 12. mai 1935,
og fredsforhandlinger falt gjennom.
I Tyskland ble det nå flagget på halv stang.
Hitler var virkelig trist over Pilsudskis død
og han skrev til og med et brev til sin kone.
Den polske lederens plutselige død var svært dårlige nyheter for Tyskland.
Den populære marskalken ble etterfulgt av marskalken Edward Rydz-Smigly.
Pilsudskis død og Smiglys oppgang
skulle bli store tilbakeslag for Tyskland.
Smigly var ikke interessert i fred med Tyskland
og han signerte i stedet den polsk-britiske felles forsvarspakten,
som lovet en britisk militær bistand i en situasjon
hvis Polen ville bli angrepet av et annet europeisk land.
USAs jødiske finansminister, Henry Morgenthau Jr.,
ringte den jødiske franske politikeren Leon Blum,
og foreslo å fryse tyske bankkontoer i Frankrike
i håp om å presse Frankrike inn i en krig med Tyskland.
I oktober 1938 krevde Polens diktator Smigly en del av Schlesien
og noen andre mindre tsjekkiske områder.
Den polske hæren annekterte områdene med en befolkning på 227 399 mennesker
og polske stridsvogner rullet inn i det annekterte tsjekkiske territoriet.
Tsjekkerne var for maktesløse til å stoppe de tvungne annekteringene.
Den 16. mars 1939, angivelig nøytral Roosevelt
sendte et ultimatum til Storbritannia og krevde det heretter
den britiske regjeringen ville motarbeide Tyskland sterkt.
Kart begynte nå å sirkulere som viser en ny vest-polsk grense
strekker seg til like vest for Berlin.
Tyske aviser og politikere som Adolf Hitler
nå anklaget polske myndigheter for å organisere og tolerere
voldelig etnisk rensing av etniske tyskere bosatt i Polen.
Den 25. april 1939,
den jødiske diplomaten, journalisten og romanforfatteren William Bullitt,
kalt den amerikanske avisens spaltist Karl Henry von Wiegand,
Europa-sjefkorrespondent for den internasjonale nyhetstjenesten
til den amerikanske ambassaden i Paris, og fortalte ham:
«Krig i Europa er avgjort.
Polen har forsikring om støtte fra Storbritannia og Frankrike,
og vil ikke gi etter for noen krav fra Tyskland.
Amerika vil være i krigen like etter at Storbritannia og Frankrike går inn i den."
I en hemmelig samtale i Hyde Park 28. mai 1939,
Roosevelt forsikret den kommunistiske tidligere presidenten i Tsjekkoslovakia,
dr. Edward Banes, at Amerika aktivt ville gripe inn
på Storbritannias og Frankrikes side i den forventede europeiske krigen.
Grev Jerzy Potocki var den polske ambassadøren i USA.
Han forklarte i 1934 at:
«Fremfor alt er propaganda her utelukkende i jødiske hender.
Når man har offentlig uvitenhet i tankene, er propagandaen deres så effektiv
at folk ikke har reell kunnskap om den sanne tilstanden i Europa.
President Roosevelt har fått makten
å skape enorme reserver i våpen for en fremtidig krig,
som jødene bevisst er på vei mot."
I en rapport fra Washington tilbake til utenriksministeren i Warszawa,
datert 9. februar 1939 skrev han:
«Jødenes press på president Roosevelt og på utenriksdepartementet
blir stadig sterkere...
jødene er akkurat nå lederne i å skape en krigspsykose
som ville kaste hele verden ut i krig og forårsake generell katastrofe.
Denne stemningen blir mer og mer tydelig.
I deres definisjon av demokratiske stater,
jødene har også skapt virkelig kaos:
de hadde blandet sammen ideen om demokrati og kommunisme
og har fremfor alt hevet banneret om brennende hat mot nazismen.
Dette hatet har blitt et vanvidd.
Det forplantes overalt og på alle måter:
på kino, på kino og i pressen.
Tyskerne blir fremstilt som en nasjon som lever under Hitlers arroganse,
som ønsker å erobre hele verden
og drukne hele menneskeheten i et hav av blod.
I samtaler med jødiske presserepresentanter,
Jeg har gjentatte ganger møtt det ubønnhørlige
og overbevist syn på at krig er uunngåelig.
Dette internasjonale jødedommen utnytter alle propagandamidler
å motsette seg enhver tendens til noen form for
konsolidering og forståelse mellom nasjoner.
På denne måten vokser overbevisningen jevnt og trutt
i opinionen her at tyskerne og deres satellitter,
i form av fascisme, er fiender som må være
dempet av den 'demokratiske verden'."
I en dagboknotering av 6. juli 1939 sa han:
"I Vesten var det alle slags elementer som åpenlyst presset på for krig:
jødene, superkapitalistene, våpenhandlerne.
I dag er de alle klare for en stor bedrift,
fordi de har funnet et sted som kan settes i brann: Danzig;
og en nasjon som er klar til å kjempe: Polen.
De ønsker å gjøre forretninger på ryggen vår.
De er likegyldige til ødeleggelsen av landet vårt.
Faktisk, siden alt må gjenoppbygges senere,
de kan tjene på det også."
Som før var tyskerne i Polen en forfulgt minoritet,
fratatt alle rettigheter, akkurat som med tyskerne strandet i Tsjekkoslovakia.
Mellom 1919 og 1939 ble Tyskland gjentatte ganger angrepet
av polske partisaner som arbeider for jødiske eller kommunistiske interesser.
Det var allerede 80 000 etniske tyskere i flyktningleirer
i både Danzig og det tyske riket.
Den irske avhopperen til Tyskland William Joyce forklarte:
«Tyske menn og kvinner ble jaget som ville dyr
gjennom Brombergs gater. Da de ble tatt,
de ble lemlestet og revet i stykker av den polske mobben...
Hver dag økte slakteriet.
Tusenvis av tyskere flyktet fra hjemmene sine i Polen
med ingenting mer enn klærne de hadde på seg.
På nettene fra 25. august til og med 31. august,
det skjedde, foruten utallige angrep på sivile av tysk blod,
44 perfekt autentiserte handlinger med væpnet vold
mot tyske offisielle personer og eiendom."
Det ble identifisert 12.857 døde i Bromberg-området,
etterlater et stort antall uidentifiserte døde der
og mange flere døde andre steder.
Både Hogan og Wehrmacht War Crimes Bureau er enige i disse konklusjonene.
Disse historiske fakta ble også bekreftet
av den østtyske historikeren Theodor Bierschenk i 1954,
og den sosialdemokratiske journalisten Otto Heike i 1955,
på grunnlag av polske dokumenter.
George Ohio sa: "Jeg bodde i Tyskland på 1980-tallet
da mange mennesker som levde under krigen fortsatt var i live.
Jeg oppsøkte alle som bodde i nærheten av Polen i 1939
og var så heldig å møte flere mennesker.
Den ene var en tollmann som sa det var så ille på grensen
de var bevæpnet og hadde også granater på kontoret sitt, klare for angrep.
En annen fortalte meg at gårdsdyrene hans ofte ble stjålet av polske terrorister.
En annen fortalte om niesen hans som ble voldtatt av en polak som krysset grensen.
Dette er bare en av mange historier fortalt meg av sivile tyske
som var vitne til disse grenseinngrepene akkurat som hadde skjedd i 1919 til 1928.
En ting mange ikke klarer å se er det
Polen angrep Tyskland åpenlyst
rett etter første verdenskrig, som førte til mange grensekamper.
Da Tyskland begynte å presse Polen for å finne en løsning på korridoren,
angrepene startet igjen.
Og en ting som er klart for meg er det
Tyskland gjorde ikke opp disse angrepene."
For å løse problemene kom Hitler med en rekke praktiske forslag,
som inkluderte demilitarisering av de viktigste havneområdene,
offentlig folkeavstemning, aksepterer Gdynia som en polsk havneby ved Østersjøen,
1 km brede jernbane- og veipassasjer for å knytte Øst-Preussen til Tyskland
eller å knytte Polen til Østersjøen.
Anti-Komintern-pakten vil også bli undertegnet
for å beskytte Polen mot kommunistisk undergraving.
Hvert eneste tyske forslag ble ignorert.
Den mye mislikte polske utenriksministeren J�zef Beck
avslo hvert eneste tysk forslag.
Etter dette ville tysk propaganda vende seg mot Polen.
Både Storbritannia og Frankrike nærmet seg åpent EN NY HELLIG ALLIANSE
Stalins folkemorderiske bolsjevikregime EN NY HELLIG ALLIANSE
med håp om å gjenopprette en ny versjon av Triple Entente Alliance
som hadde skapt tofrontene første verdenskrig mot Tyskland.
Rydz-Smigly, den nye diktatoren i Polen,
ble valgt av globalistene til å ta en kamp med Tyskland,
for at Storbritannia og Frankrike deretter skulle angripe Tyskland fra øst
til forsvar av Polen, og til slutt for Sovjetunionen
for så å bli med i kampen mot Tyskland fra øst.
Denne planlagte aggresjonsstrategien mot Tyskland
ble diskutert åpent og i mainstream media.
For eksempel, så tidlig som i 1938, i en bok med tittelen "A New Holy Alliance",
av den kjente jødiske forfatteren Emil Ludwig, født Emil Cohn.
I boken ba han om en gjenfødelse av akkurat det samme
to-fronts militærallianse som to tiår tidligere
var planlagt mot Tyskland.
Storbritannia, Frankrike, USA, Russland,
det svært innflytelsesrike globalistiske New York-baserte Council on Foreign Relations,
i magasinet Foreign Affairs,
gjennomført en gunstig anmeldelse for Ludwigs bok, der muligheten
å opprette en tofrontsallianse ble åpent bekreftet.
Emil Ludwig sa:
"Selv om Hitler i siste øyeblikk ville unngå krig
som ville ødelegge ham, vil han, til tross for sine ønsker,
bli tvunget til å føre krig."
Hitler så rett gjennom dette gjennomsiktige spillet
og nådde følgelig ut til Stalin.
Den 23. august 1939 undertegnet Hitler den tysk-sovjetiske ikke-angrepspakten,
også kjent som Molotov-Ribbentrop-pakten.
Dette ble gjort for å hindre de krigshemmende vestlige allierte
ved å nøytralisere deres nye Triple Entente med Sovjet.
Hitler ønsket ikke en tofrontskrig
og den midlertidige alliansen med Stalin ble gjort av håp
at britene ikke ville våge å erklære krig.
Selv etter at pakten ble signert,
Hitler prøvde fortsatt å unngå krig ved å nå ut til de allierte for samtaler
som de nektet å engasjere seg i hver gang.
Hitler skrev til og med et hjertelig brev til den franske presidenten Daladier
bare dager etter at Ribbentrop og Molotov var en fullført avtale i Moskva.
Allerede i oktober 1930,
den innflytelsesrike polske avisen The League of Great Powers
hadde følgende erklæring:
«En kamp mellom Polen og Tyskland er uunngåelig.
Vi må forberede oss på det systematisk.
... nederlaget til Tyskland må produseres av polske tropper
i sentrum av territoriet for å slå Tyskland til hjertet.
I en krig med Tyskland vil det ikke være fanger,
og det vil ikke være rom for hverken menneskelige følelser eller kulturelle følelser.
Verden vil skjelve før den tysk-polske krigen.
Vi vil fremkalle i våre soldater en overmenneskelig stemning av offer
og ånd av nådeløs hevn og grusomhet."
Warszawa-avisen Depesza den 20. august 1939,
utført følgende melding:
«Vi er klare til å inngå en kontrakt med djevelen
hvis han hjelper oss å kjempe mot Hitler. Lytte:
mot Tyskland, ikke bare mot Hitler.
Det tyske blodet vil bli sølt i en fremtidig krig i slike bekker
som det ikke ble sett siden verdens begynnelse."
Polens marskalk Rydz-Smigly sa i Daily Mail 6. august 1939 at:
«Polen vil ha krig med Tyskland
og Tyskland vil ikke kunne unngå det selv om hun ønsker det."
Den polske ambassadøren i Paris sa 15. august 1939:
"Det vil være en polsk hær som vil invadere Tyskland på den første krigsdagen."
Lord Beaverbrook var en toppavis (?) i Storbritannia.
Hans Daily Express var den mest leste avisen i verden på den tiden.
I et privat brev skrevet i mars 1938 skrev han:
«Det er 20 000 tyske jøder i England – i yrker som driver med forskning.
De jobber alle mot et overnattingssted med Tyskland.
Jødene har fått en stor posisjon i pressen her...
Jeg er i det minste rystet. Jødene kan drive oss inn i krig."
Hitler erklærte til slutt til den britiske ambassadøren Sir Neville Henderson
den 25. august 1939:
"Polens provokasjoner har blitt utålelige."
Polske tjenestemenn ble oppfordret til å angripe Tyskland
ved løftene til den britiske ambassadøren Sir Howard William Kennard
og den franske ambassadøren Leon Noel.
De hadde lovet at Storbritannia og Frankrike
ville komme Polen til øyeblikkelig hjelp hvis Tyskland ville angripe.
Hitler nevnte over 30 grensebrudd bare for august
i sin Riksdagstale 1. september 1939.
I løpet av de siste ukene av august 1939,
Tyskerne ble til slutt terrorisert i landsbyer med uttrykket
"slakte dem av".
Rasepropaganda i den polske, hovedsakelig jødiskeide pressen
spilte en stor rolle i forfølgelsen av de etniske tyskerne.
Angrepene nådde sitt klimaks den 3. september i Bromberg,
i det som er kjent som den blodige søndagen.
Det polske militæret ga full støtte til de polske sivile og partisaner,
jakte, slakte den gjenværende tyske minoriteten som fortsatt er igjen i Polen.
I den standard kommunistiske praksisen ble den tyske befolkningen jaktet på.
Husene ble ransaket og etniske tyskere ble slått og voldtatt.
De ble vanligvis gjetet sammen, drevet bort og massakrert
på isolerte flekker i tall fra 39, 48, 53 til 104 om gangen.
Minst 5500 ble slaktet som griser.
Barn ble spikret til fjøs,
kvinner ble voldtatt og hacket til døde med økser,
menn ble slått og hacket til døde.
328 tyskere ble drevet inn i Brombergs protestantiske kirke
hvoretter kirken ble satt i brann. Alle 328 brant i hjel.
Massakrene i byen Bromberg ville være skjult for våre historiebøker.
I dag har disse massakrene vist seg å være en av de mest monstrøse
og brutale forbrytelser som noen gang vil bli påført en sivilbefolkning.
Leon Degrelle sa:
"Av alle forbrytelsene under andre verdenskrig,
man hører aldri om grossistmassakrene
som skjedde i Polen like før krigen.
Tusenvis av tyske menn, kvinner og barn ble massakrert
på den mest grufulle måte av presserasende (?) mobber."
Hitler bestemte seg for å stoppe slaktingen og skyndte seg til unnsetning.
Tyskland tok til slutt gjengjeldelse den 1. september 1939,
samme dag ble Danzig formelt tatt til fange av Tyskland.
Tyskland invaderte Polen og tok tilbake territoriene
som hadde blitt tatt fra henne ved Versailles-traktaten.
Krigen med Polen varte i bare 29 dager.
Blitzkrieg har overrumplet Polen.
Voldshandlinger mot tyskerne ville fortsette
og inkluderer til slutt totalt 58 000 tyske slaktet.
Massemordene på tysk stoppet 18. september
da tyske tropper ankom (?)
"Jeg snakker i fornuftens navn.
Jeg ser ingen grunn som kan tvinge frem fortsettelsen av denne krigen. " - Adolf Hitler
Dagen bankfolkene fikk sin krig 3. september 1939
Jeg snakker til deg fra kabinettet i Downing Street 10.
I morges overrakte den britiske ambassadøren i Berlin den tyske regjeringen
en siste merknad om det, med mindre vi hørte fra dem innen klokken 11
at de straks var forberedt på å trekke troppene sine fra Polen,
en krigstilstand ville eksistere mellom oss.
Jeg må fortelle deg nå at ingen slik forpliktelse er mottatt,
og at følgelig er dette landet i krig med Tyskland.
Frigjorte tyskere ønsket Hitler velkommen til Danzig som en helt.
Etter å ha blokkert veien til enhver fredelig diskusjon
i syv år før krigen, Storbritannia og Frankrike
erklærte krig mot Tyskland 3. september 1939.
Den 5. september,
den første bomben ble sluppet på tysk jord av Royal Air Force.
Sovjetunionen invaderte deretter Polen fra øst og massakrerte
titusenvis av uskyldige polakker, men de allierte sa ingenting.
De allierte brukte bare Polen som en dummy for å starte krigen.
Churchill ville til og med gi over Polen
og hele Øst-Europa til Sovjet etter krigen.
Franskmennene invaderte faktisk Tyskland den 7. september.
Den tyske hæren,
nå forsterket med tropper som vender tilbake fra det polske felttoget,
gjennomførte en motoffensiv
som tok tilbake det tapte territoriet fra de invaderende franskmennene.
Ved å befri det franskmennene hadde invadert,
tyskerne mistet 196 soldater pluss 114 savnede og 356 sårede.
Den 17. september 1939 var den tysk-polske krigen allerede over.
Hitlers oppdrag var allerede fullført.
Hvis Storbritannia og Frankrike ikke ville ha erklært krig,
krigen ville blitt stoppet akkurat der.
Millioner av liv ville blitt reddet.
Imidlertid hadde Storbritannia planer om en lang krig
og de ville ikke ha fred.
Den stille perioden mellom slutten av den polske krigen til mai 1940
kalles den falske krigen.
I løpet av denne perioden fortsatte Tyskland å forhandle for fred.
Den britiske hertugen Arthur Wellesley, den femte hertugen av Wellington, sa:
"Denne krigserklæringen
er feilen til anti-appeasers og de jævla jødene."
Under sin tale den 6. oktober 1939,
Hitler ba om fred nok en gang. Han sa:
"Ikke på noe tidspunkt og på intet sted
har jeg noen gang handlet i strid med britiske interesser...
Selv i dag tror jeg at det bare kan bli ekte fred i Europa
og over hele verden, hvis Tyskland og England kommer til en forståelse."
Flertallet av polakkene forsto
at tyskerne ikke var deres egentlige fiender
og hadde ingen hånd med i spillet overhodet.
Grensekonfliktene ble satt i gang av polske eller jødiske partisaner,
oppmuntret av den jødiskeide pressen og den polske diktatoren Smigly
jobber i tett samarbeid med Roosevelt.
En samling hemmelige polske dokumenter som falt i tyske hender
da Warszawa ble tatt til fange i september 1939,
tydelig etablert Roosevelts avgjørende rolle
med å bringe den andre verdenskrig i gang.
De avslørte også styrkene bak Roosevelt som presset på for krig.
I september 1939 sa Adolf Hitler:
«Gang på gang har jeg tilbudt vennskap
og, om nødvendig, nærmeste samarbeid med England,
men kjærlighet kan ikke tilbys bare fra én side.
Det må møtes med gjensidighet av den andre siden.
Tyskland forfølger ingen interesser i Vesten."
I oktober 1939 proklamerte Hitler i sin tale et nytt fredsforslag
for å hindre at flere europeere blir drept i en meningsløs krig.
Hvis de allierte maktene ønsket fred,
de ville for lenge siden ha tatt hånden som ble strukket ut til dem, men nei.
Skjebnen til denne planen var nøyaktig den samme
som for alle andre tidligere appeller fra Hitler - ingen respons.
Den 4. november 1939, Roosevelt og hans jødiske rådgiver Bernard Baruch,
i stedet besluttet å oppheve tidligere nøytralitetslover
å kunne selge våpen til krigførende nasjoner
og snart gå inn i en ny krig mot Tyskland.
The Daily Herald sa i desember 1939:
"Slutt å snakk om fredsforhold! Knekk Tyskland i stykker!"
Hitler ber de allierte om å trekke tilbake sine krigserklæringer:
"Alle mine fredstilfeller har blitt avvist og krig ble erklært mot oss ...
Det tyske folket har ikke noe hat, ingen fiendtlig følelse
mot det engelske eller franske folket."
Til Frankrike uttaler han:
«Jeg har alltid uttrykt overfor Frankrike mitt ønske om å begrave vårt eldgamle fiendskap for alltid
og bringe sammen disse to nasjonene, som begge har en så strålende fortid."
Til britene sier Hitler:
"Jeg har viet ikke mindre innsats for å oppnå anglo-tysk vennskap.
Ikke på noe tidspunkt og ikke på noe sted har jeg noen gang handlet i strid med britiske interesser...
Hvorfor skal denne krigen i Vesten utkjempes?"
STOPPER WILFRED
De allierte planla å invadere Norge og Sverige,
angrep for å avskjære Tysklands jernmalmressurser fra Sverige
ved ulovlig gruvedrift i norske farvann,
og deretter okkupere den viktige norske havnen Narvik.
Den 8. april 1940,
Storbritannia brøt norsk nøytralitet ved å utvinne norske farvann.
Det ble også lagt planer for å bygge en operasjonsbase i Danmark,
Tysklands nøytrale nabo i nord.
Disse allierte planene ble kalt: 'Operasjon Wilfred og plan R 4'.
Den norske politikeren het Vidkun Quisling
bekreftet eksistensen av disse allierte tomtene.
Quisling hadde tjenestegjort i militæret fra 1911 til midten av 20-tallet,
spesialiserer seg på russiske anliggender.
Han var stasjonert i Russland og så bolsjevikene spille førstehånds.
I 1929 kom han tilbake til Norge og tjenestegjorde som diplomat
og senere forsvarsminister for to regjeringer.
I 1930 skrev han "Russland og oss selv",
hvor han snakket om farene ved bolsjevismen.
In 1933, he founded Nasjonal Samling,
et nasjonalt enhetsparti for å redde Norge fra kommunismens trussel.
På Adolf Hitlers 50-årsdag sendte Quisling et kort
takket ham for å redde Europa fra bolsjevismen og jødisk dominans.
Hitler sa til Quisling:
«Etter å ha kommet med det ene forslaget etter det andre til britene
om omorganiseringen av Europa,
Jeg finner meg nå tvunget mot min vilje til å kjempe denne krigen mot Storbritannia."
Quisling som var sympatisk med Tyskland ville ikke ha landet sitt
å bli en slagmark, så han informerte Hitler om utspillet
å føre krig fra de to skandinaviske landene.
Tidlig om morgenen den 9. april 1940,
Tyskland satte derfor raskt operasjon Weserubung i verk
og kom for å sikre Danmark, og deretter den norske havnen i Narvik,
rett før britene kunne plassere gruvene sine.
Dette var en forebyggende manøver
mot den planlagte allierte operasjonen Wilfred og Plan R 4.
Dermed hindret Hitler Storbritannia i å bruke Norge og Danmark
som driftsgrunnlag mot tysk skipsfart.
Tyske diplomater forsikret rolig ledelsen i skandinaviske nasjoner om det
Tyskland søker verken erobring eller innblanding i deres indre anliggender.
Tyskerne slapp brosjyrer over Danmark som forklarte deres handlinger,
fordømte anti-tysk britisk krigskrig og propaganda
og forsikret danskene om at Tyskland ville beskytte landet deres.
Livet på den begrensede tyske okkupasjonen gikk videre uten problemer
for skandinavene under krigen og de fleste nordiske folk
var glade for at de ble beskyttet av tyskerne.
Hitlers bønn om fred ble gjentatte ganger ignorert
som britiske og franske tropper hadde samlet seg i Nord-Frankrike.
Planer ble åpent diskutert for å rykke østover mot Tyskland
via Belgia og Holland.
Som en annen forebyggende handling av nasjonalt selvforsvar,
Tyskland tok kampen mot de allierte før de allierte kunne invadere Tyskland
og gjeninnføre en annen Versilles-traktat på henne.
Hærene til Storbritannia og Frankrike var ingen match
for den nye taktikken kalt Blitzkrieg.
Til Storbritannia og Frankrike,
som forventet å slåss i skyttergravene som de gjorde under første verdenskrig,
denne nye tyske krigsmaskinen kom som en overraskelse de ikke kunne håndtere.
Tyskerne grep raskt viktig territorium og ressurser,
som overflankerte og fanget de allierte på kysten av Frankrike.
Hitler invaderte Folkeforbundets medlemsland Belgia og Nederland
for deres strategiske plassering og for samarbeidet med de allierte.
Regjeringene i de lave landene var under intenst alliert press
for å tillate sikker passasje for det planlagte allierte angrepet
på landsbygda i Tyskland.
Den tyske regjeringen publiserte senere en 50 siders engelskspråklig artikkel kalt
"Allierte intriger i de lave landene",
som beskrev hele omfanget av deres samarbeid med de allierte,
forklarer hvorfor tyskerne invaderte lavlandene strategisk.
Den vestlige pressen og de moderne historikerne
har holdt disse påstandene hemmelige for offentligheten siden den gang.
Jødisk eid presse, så vel som dagens historiebøker,
i stedet fremstille Blitz som
nazistenes erobring av Holland, Belgia og Frankrike.
Churchills kollega, Alfred Duff Cooper, sa:
"Krig til døde mot alle tyske folk".
Lord Beaverbrook skrev til Frank Gannett i desember 1938:
«Jødene er etter statsminister Chamberlain.
Han blir fryktelig trakassert av dem...
Alle jødene er imot ham...
De har fått en stor posisjon i pressen her...
Jeg er rystet. Jødene kan drive oss ut i krig
og deres politiske innflytelse beveger oss i den retningen."
Den 10. mai 1940 trakk Chamberlain opp
og Winston Churchill kom til makten uten folkets samtykke.
Churchill ble født 30. november 1874,
inn i aristokratiet i Storbritannia.
Han begynte i hæren og skrev populære bøker om sine militære eventyr.
Churchill var en tilhenger av eugenikk og introduserte en mental mangelhandling
som krevde psykisk utviklingshemmede
å være begrenset til institusjoner i løpet av livet.
Selv om han opprinnelig ønsket sterilisering,
han innførte også folkebudsjettet som økte skatten på de velstående
for å finansiere sosiale programmer.
Han var med på å sette opp landets første minstelønn
og pensjoner for arbeidsledige.
Han sto bak folketrygdloven
som ga syke- og dagpenger.
Samme dag som han kom til makten,
Churchill invaderte det lille, nøytrale Island
i invasjonen med kodenavnet Operation Fork.
Island var et nøytralt land, men det så egentlig ikke ut til å spille noen rolle.
Okkupasjonen ville bidra til å sikre britisk kontroll over Atlanterhavet.
Britene flyttet raskt inn i landet, og deaktiverte kommunikasjonsnettverk
og sikring av landingsplasser.
Regjeringen på Island protesterte mot bruddet på deres nøytralitet.
Islandske politifolk ønsket å stoppe den britiske invasjonen,
men de bestemte seg senere for ikke å gjøre motstand mot den overlegne britiske styrken.
USA hadde til hensikt å bruke nøytralt Island
som base for marineoperasjoner i Nord-Atlanteren.
Mange menn fra Island meldte seg i stedet frivillig til å kjempe for Waffen-SS.
Den 24. mai 1940, i Dunkerque, hadde Hitler muligheten
å fange hele den britiske hæren, men valgte å la være.
I stedet utstedte han den såkalte stansordren
og forsinket angrepet i to dager, og forlot britisk tid
for en kaotisk evakuering fra havnen i Dunkirk,
i håp om at britene endelig ville legge fra seg våpnene
og slik at de kunne få fred.
Nesten alle så dette som en fredsgest.
Alt tungt artilleri, stridsvogner og pansrede kjøretøy
ble liggende på kysten av Frankrike.
Den tyske general von Blomberg Fritz sa med hensyn til stansordren:
"Hitler overrasket oss da ved å snakke med beundring om det britiske imperiet,
av nødvendigheten for dens eksistens,
og av sivilisasjonen som Storbritannia hadde brakt til verden.
Han sammenlignet det britiske imperiet med den katolske kirke,
sa at de begge var viktige elementer for stabilitet i verden.
Han sa at alt han ønsket fra Storbritannia
var at hun skulle anerkjenne Tysklands posisjon på kontinentet.
Tilbakeføringen av Tysklands kolonier ville være ønskelig, men ikke avgjørende,
og han ville til og med tilby å støtte Storbritannia med tropper,
hvis hun skulle være involvert i vanskeligheter noe sted."
Churchill var nå for full til å holde taler selv.
Faktisk så full at han hyret inn skuespilleren Norman Shelley,
som la stemme til Winnie the Pooh for BBCs barnetime for å etterligne ham.
Han holdt de mest kjente radiotalene i britisk historie på 1900-tallet,
etterlignet Churchill og lurt titalls millioner av lyttere.
Etter seks uker med tysk blitzkrieg var Paris Hitlers.
Hitler og feltmarskalk Petain inngikk fred.
Våpenhvilen ble undertegnet i samme jernbanevogn
der Tyskland overga seg etter første verdenskrig.
Etter at delegasjonene var ferdige dro Hitler hjem til Berlin
hvor han ble ønsket velkommen hjem som nasjonalhelt.
Et liv i Nord-Frankrike gikk fredelig for de franske sivile
under den midlertidige tyske okkupasjonen fra 1940 til 1944.
Manerene til de tyske okkupantene var upåklagelig.
Mange franske kvinner ble til og med forelsket i tyske soldater.
Samme dag, Hitler via en svensk tredjepart
ga Storbritannia nok et tilbud om fred.
Tyskerne kontaktet den britiske ambassadøren i Sverige Victor Mallet,
gjennom Sveriges høyesterettsdommer Ekeberg,
som er kjent for Hitlers juridiske rådgiver, Ludwig Weissauer.
Hitlers nye fredsforslag var som følger:
Det britiske imperiet beholder alle sine kolonier.
Tysklands posisjon på kontinentet vil det ikke stilles spørsmål ved.
Alle spørsmål om Middelhavet
og dens franske, belgiske og nederlandske kolonier er åpne for diskusjon.
Polen. En polsk stat må eksistere.
De tidligere tsjekkoslovakiske statene forblir uavhengige,
men under tysk beskyttelse.
Hitlers fredsforslag krevde ingenting av Storbritannia
og innebærer at statene som for tiden er okkupert av Tyskland vil bli avokkupert,
ettersom Tysklands okkupasjon bare var provisorisk
på grunn av den nåværende krigssituasjonen.
Men nei. Winston Churchill var ikke interessert i å slutte fred.
Dette tilbudet ble avvist.
Takket være Churchill mislyktes også tysk fredsinnsats via Sverige.
Om ettermiddagen 25. mai 1940,
Giuseppe Bastianini, den italienske ambassadøren i London,
ba om et møte med den britiske utenriksministeren, Lord Halifax,
for å diskutere Italias nøytralitet
og den italienske meklingen mellom de allierte og Tyskland.
Bastianini avslørte at målet til italieneren Benito Mussolini
var å forhandle frem et oppgjør, som ikke bare ville være i våpenhvile,
men ville beskytte europeisk fred i århundret.
Halifax reagerte positivt på det
og tok ideen til det britiske krigskabinettet,
hvor han oppsummerte møtet med Bastianini
og oppfordret sine kolleger til å vurdere italiensk mekling.
Igjen, Churchill ville ikke ha noe av det,
siden han ikke var interessert i å slutte fred.
Aldri en gang vurderte Churchill Mussolinis tilbud
å formidle fred mellom Storbritannia og Tyskland.
Saken døde til slutt.
Takket være Churchill mislyktes også tyske fredstilbud via Italia.
I stedet for å akseptere fredstilbud,
Churchill svarte med å skremme det britiske folket
med skrekkfortellinger om et kommende tysk gassangrep.
En måned etter at England evakuerte Dunkirk
og akse-seieren mot Frankrike,
Hitler rakte ut hånden en siste gang
for å få slutt på det meningsløse blodsutgytelsen.
Jeg hadde anledning til å snakke med ham uten noe annet selskap...
og jeg fortalte ham at vi vil få muligheten til å angripe London
og London er dekket av tåke og vi kan fly med alt vi har tilgjengelig,
(?) 52, som vi gjorde i Basel,
og han sa "Stopp det, slutt med det. Jeg vil ikke høre dette.
Hele angrepet på England er mot min mening, mot min vilje.
Jeg skulle ønske jeg kunne stoppe det.
Den engelske befolkningen er av så høy klasse
og de er så like tyskerne.
Jeg hater å kjempe mot England."
I juni 1940 slapp Hitler fredsfoldere over London:
"I denne timen føler jeg at det er min plikt foran min egen samvittighet
å appellere nok en gang til fornuft og sunn fornuft
i Storbritannia like mye som andre steder.
Jeg ser ingen grunn til at denne krigen må fortsette.
Jeg er bedrøvet over å tenke på de ofrene den vil kreve.
Jeg vil gjerne avverge dem."
Pamfletter og taler der Hitler tilbød fredsforslag
etter at fredsforslag ikke var nok.
Churchill og hans jødiske rådgivere ønsket krig.
Hitler holdt også tett korrespondanse med Mahatma Gandhi i løpet av 1939 til 1940
og de prøver begge å få de allierte maktene til fornuft og forhindre en krig.
Gandhi var en oppriktig venn av Hitler.
Begge var på linje i mange spørsmål.
De kom begge fra en humanitær stilling
og anerkjente den onde kraften de var oppe mot.
Gandhi visste at Hitler vil være det siste håpet for fred i verden.
«Kjære venn... Vi er ikke i tvil om din tapperhet
eller hengivenhet til ditt fedreland,
Vi tror heller ikke at du er monsteret beskrevet av motstanderne dine."
Du vet om mine forslag til England.
Alle mine ambisjoner var å gå inn i en oppriktig
og vennlig forhold til det britiske folket.
SLAGET OM STORBRITANNIA
Adolf Hitler hadde aldri ønsket noen krig mot Storbritannia
og fortsatte å sende ut sjenerøse fredstilbud.
I påvente av svar fra Storbritannia forble tyskerne passive.
Det var til og med en stor fredsbevegelse sommeren 1940 i Storbritannia.
Gjentatte fredsmøter fant sted rett utenfor Churchills vinduer.
De dagene kunne demonstrasjoner marsjere nedover Downing street opp
nummer 10 og stå utenfor Churchills vindu og skrike og si
"Vi er lei av krigen deres, vi vil ha fred."
Og det skjedde, de gjentatte demonstrasjonene utenfor vinduene hans.
Churchill innså at han trengte et påskudd for å ødelegge Tyskland,
fordi Hitler ikke ønsket å sette i gang noen bombeangrep mot London.
Det var ingen annen måte Churchill kunne drive amerikanerne inn i krigen på,
med mindre han kunne provosere Hitler til å gjøre det.
Churchill forklarte intensjonene sine til Joe Kennedy,
den amerikanske ambassadøren, far til den avdøde presidenten:
«Jeg vil at tyskerne skal begynne å bombe London så tidlig som mulig,
fordi dette vil bringe amerikanerne inn i krigen, og fremfor alt,
det vil sette en stopper for denne tafatte og ubeleilige fredsbevegelsen
det er på gang i mitt eget kabinett og blant den britiske befolkningen."
Det er bevist at det var Churchill, ikke Hitler,
som startet bombingen av sivile.
I følge Genève-konvensjonen var det en stor krigsforbrytelse å bombe sivile,
men Churchill beordret bevisst RAF å gjøre det likevel.
Den stille perioden med falsk krig tok slutt 11. mai 1940,
dagen etter at Churchill ble statsminister.
Da han umiddelbart utløste luftkrigføring mot de tyske byene,
starter med Freiburg,
British Royal Air Force ble beordret til å bombe sivile områder.
Dagen etter satte han i gang sine første angrep på transportmål
i den tyske industrielle Ruhrdalen, inkludert Köln.
I løpet av mai, M�nchengladbach, Gelsenkirchen, Hamburg, Bremen,
Essen, Duisburg, Düsseldorf og Hannover ble angrepet.
I juni ble det gjort angrep på Dortmund, Mannheim, Frankfurt og Bochum.
Den 3. juli 1940 angrep britiske krigsskip franske marineenheter
i den nordafrikanske havnebyen Oran for ikke å falle i tyske hender.
Churchill hadde tydelig indikert at han ikke ønsket fred.
Churchill beordret deretter angrep på Berlin,
som fortsatte de neste 7 eller 10 dagene.
Hitler svarte ikke.
Ikke til det første raidet, ikke til det andre, ikke til det tredje eller fjerde.
Men blir sintere og sintere.
4. september holdt Hitler en berømt tale på Sportspalast.
(?) største horde, titusenvis, et utvalgt publikum.
Han holdt en tale der han sa at denne galningen i London,
han prøver nå å provosere oss hvis vi velger det, (?)
hvis han slipper 10 tonn bomber, går vi tilbake og slipper en 100.
Hvis han slipper 100 tonn bomber på byene våre,
Jeg kan gå tilbake og slippe tusen tonn, og jeg vil en dag, jeg vil en dag...
Hvis de kommer og ødelegger det, for å si, kan de ødelegge byene våre, sa han:
"Jeg vil gni ut deres � ausradieren � Jeg vil gni ut deres byer."
Veldig kjent tale.
Dette er hva Churchill ventet på...
Allerede neste dag, den 5. september, var det et massivt raid på Berlin.
Endelig den 6. september, fullt dagslys den ettermiddagen,
England... London-befolkningen kunne høre tråkket
av de nærgående tyske bombeflyene som kommer oppover byene...
Og den ettermiddagen den 6. september 1940, begynnelsen av Blitz,
6000 londonere ble drept og såret og skadet i dette området.
Det Churchill ønsket. Det er det motsatte av hva Hitler ønsket.
Nå hadde Churchill lurt ham til det trekket han aldri ønsket å gjøre.
Som et resultat av Churchills bevisste provokasjon,
en rasende Hitler tok til slutt gjengjeldelse og begynte å bombe bryggene i London,
East End i London. Til slutt City of London
og West End 6. og 7. november 1940.
I september 1940 ble 7000 londonere drept i bombingen.
Den 16. september 1940, på ordre fra Winston Churchill,
britene slapp løs 100 000 høyeksplosive bomber
og 14.000 brannbomber i de første bevisste terrorbomberne
av sivile distrikter i Mannheim.
Nestleder, Rudolf Hess, var Hitlers høyre hånd og mangeårige venn.
Han var Tysklands nestkommanderende.
Han var fyren som skrev diktatet til Hitlers "Mein Kampf".
I 1940 ba Hitler Hess om å komme i kontakt med sine engelske venner
og fortell dem eller en hvilken som helst velger at Tyskland bare så etter fred.
Han sier privat til Rudolf Hess:
"Du har disse aristokratiske vennene dine i England du alltid snakker om.
Kan du ikke kontakte dem på en eller annen måte?
Fortell dem at vi ikke vil ha noe fra britene,
at vi bare vil ha fred (?) avslutte krigen.
Kan du ikke formidle dette budskapet til det britiske folket på en eller annen måte,
har du disse kontaktene der?" Men Hitler sa dette til Rudolph Hess:
"Du har disse vennene i Storbritannia, nå kan du sikkert kontakte dem.
Fortell britene at vi ikke vil ha noe."
Hans tilbud om fred var følgende:
Hitler vil være forberedt på å trekke troppene tilbake fra Frankrike,
Nederland, Belgia, Polen og til og med Tsjekkoslovakia.
Han ville også ha Storbritannias avtale
å ha frie hender i øst til å beseire kommunismen.
Han ville også ha tilbake de tidligere tyske områdene.
I tillegg tilbød Hitler at den tyske Wehrmacht
ville beskytte det britiske imperiet hvis hun noen gang ble truet av en fiende.
I mai 1941 fløy Hess et solooppdrag
med sin Messerschmitt Bf 110 over Skottland.
I en tid da Tyskland vant krigen,
han hoppet i fallskjerm i å bære enda et fredstilbud til Storbritannia.
Hess var flytende i engelsk og forsøkte å møte opp
med det han mente var britiske fredsaktivister
og for å knytte seg til hertugen av Hamilton,
som Hess har blitt venn med før ved OL i Berlin i 1936.
Han ønsket å overbevise sin britiske venn om Tysklands oppriktige ønske om fred.
I stedet falt han i Churchills hender og ble arrestert.
Winston Churchill, selvfølgelig,
nektet å gå med på Hitlers fredsavtale tilbudt av Hess.
Churchill, i stedet, fengslet ham på livstid
og avsluttet Hess' desperate fredsoppdrag.
Churchill nektet alle fredstilbud og holdt dem fra offentligheten.
Hess ble holdt i isolasjon under krigen,
på Churchills ordre om å skjule hvem som var krigens virkelige krigsmann.
Hemmelige regjeringsdokumenter avslørte at britene
mottok over to dusin tilbud om fred mellom 1939 og 1941.
Spesielt i september 1939, oktober 1939,
juli 1940, etter Frankrikes fall, januar 1941, etc.
Fredstilbudene falt for døve ører, da Churchill ikke ville ha noe av det.
Han ville i stedet fortsette å gjøre sitt ytterste for å trekke USA inn i krigen.
Krigshetserne ville finne andre måter å fortsette krigen på. ERKLÆRER KRIG MOT HITLER OG AVSÆR DUSENVIS AV FREDSTILBUD
Jeg var selvfølgelig veldig trist, for jeg hadde gjort alt for å forhindre krigen.
Nylig ga Sven Hedin ut en bok der
siterer gledelig nå ord for mitt tilbud til polakkene
som den gang ble formidlet gjennom engelskmennene.
Jeg må si at jeg virkelig kjente en frysning
da jeg nylig leste gjennom dette tilbudet igjen.
Fra det jeg nå vet siden den gang,
fordi hvis dette tilbudet på det tidspunktet hadde blitt akseptert,
da ville Danzig være tysk, for å være sikker,
men for resten ville alt ha minnet som det var,
vi ville ha viet oss til våre sosiale oppgaver, vi ville ha jobbet,
vi ville ha forskjønnet byene våre, vi ville ha bygget boliger,
vi ville ha satt veiene i stand, vi ville ha etablert skoler.
Vi ville ha bygget opp en ekte nasjonalsosialistisk stat.
Og nå har det kommet til krig.
Jeg har gjort alt som står i min makt her.
Alt en mann kan gjøre,
nesten til punktet av selvfornedrelse for å unngå det.
Jeg ga tilbud på tilbud til engelskmennene.
Jeg rådførte meg med diplomatene deres her og tryglet dem om å være rimelige.
Men ingenting kunne gjøres.
De ønsket krig, og de gjorde ingen anstrengelser for å skjule den.
I syv år har Churchill erklært: "Jeg vil ha krig!"
Jeg beklager at disse folkene må kjempe mot hverandre,
som jeg ønsket så mye å bringe sammen.
FÃ¸hrer... Adolf Hitler.
"Hvorfor kan vi ikke slå tilbake!? Hvorfor må vi ta det?"
I årevis måtte jeg tvinge dem gjentatte ganger til å være lovlige.
Men tro ikke at det ikke får hjertet mitt til å føles
som å sprekke av sinne når jeg hører om disse luftangrepene.
Du vet at jeg ikke gjorde de tingene på flere måneder.
Jeg tillot ikke at en eneste bombe ble sluppet over byen Paris.
Før vi angrep Warszawa ba jeg om overgivelse fem ganger,
Jeg ble alltid nektet.
Jeg ba om at i det minste kvinnene og barna ble sendt ut.
Ikke engang offiseren som bar våpenhvilens flagg ble mottatt.
Alt ble nektet, og først da bestemte jeg meg
å gjøre det som er tillatt i enhver krigslov.
Da engelskmennene begynte å slippe bombene sine,
Jeg ventet tre og en halv måned og gjorde ingenting.
Jeg ventet og tenkte ganske enkelt at de kanskje fortsatt ville komme til fornuft.
Det ble annerledes.
Tro meg, det er ikke annerledes i dag.
Og nå min Volksgenossen (er) disse ofringene harde for den enkelte;
for kona som mistet mannen sin og med ham det kjæreste hun eier;
og det er det samme for barnet som har mistet faren.
Moren som mistet barnet sitt,
eller bruden eller elskeren som måtte la sine egne gå, for aldri å se dem igjen.
Alle av dem har gjort store ofre.
Måtte enhver tysker innse at ofrene til disse mennene er verdt
ikke mindre enn den en annen mann kan ha å gjøre i fremtiden.
Offeret av kvinnen som føder et barn for denne nasjonen
er lik den til mannen som forsvarer nasjonen sin.
Utallige millioner falt på slagmarken for dette, vårt tyske folk,
i løpet av århundrene, til og med årtusenene.
Millioner av andre har utøst sitt blod for det.
Jeg strakte ut hånden ofte - forgjeves.
De ville ha denne kampen; nå skal de ha det.
Den tyske Volk vil se denne kampen gjennom til slutten.
Den tyske Volk vil endelig ha fred.
Den vil ha en fred som lar den fungere og som ikke tillater det
internasjonale skurker for å agitere blant andre folk mot oss.
Dette er skadedyrene som tjener formuer gjennom krig.
Jeg har ingen grunn til å føre krig av materielle hensyn.
For oss er det bare en trist bedrift; det raner oss, den tyske Volk
og hele samfunnet, av så mye tid og menneskekraft.
Jeg har ingen aksjer i våpenindustrien.
Jeg tjener ikke noe på denne kampen.
Jeg ville vært glad hvis vi kunne jobbe igjen som jeg pleide å jobbe for min Volk.
Men disse internasjonale krigsforbryterne
er samtidig rustningsindustriens største svartebørser.
De eier fabrikkene, de lager virksomheten.
De er de samme menneskene vi hadde her i Tyskland tidligere.
Jeg ønsker ikke å føre krig,
men hvis det blir påtvunget meg, så skal jeg dra det til mitt siste åndedrag.
Jeg kan gjøre det i dag fordi jeg vet at hele den tyske Volk står bak meg.
Når denne krigen er over, vil Tyskland starte et stort foretak.
Et rop om 'Stå opp' skal gjenlyde gjennom de tyske landene!
Så den tyske folket...
vil forlate produksjonen av kanoner
og vil begynne arbeidet med fred og gjenoppbygging for massemillioner!
DEN INTERNASJONALE KLIKKEN
I 1933, i sin første periode,
President Franklin Roosevelt normaliserte forholdet til kommunistene
og Sovjetunionen ble gitt diplomatisk anerkjennelse.
Den jødiske William Christian Bullitt
ble gjort til den første amerikanske ambassadøren til regjeringen.
Bullitt ble senere omplassert som ambassadør i Frankrike.
Frimureren i 32. grad, president Franklin Roosevelt,
foreslo å legge det altseende øyet og pyramiden til dollarseddelen.
Roosevelt berømmet også åpent kommunismen.
«Russland har det langt bedre og verden er tryggere med Russland
under kommunismen enn under tsarene. Stalin er en stor leder."
På ordre fra Federal Reserve System og dets private eiere,
5. april 1933 utstedte Franklin D. Roosevelt presidentordre 6102,
som krevde at alle amerikanere skulle levere alle gullmynter, gullbarrer
og gullsertifikater til deres lokale Federal Reserve Bank.
Enhver overtreder vil bli bøtelagt med opptil 10 000 dollar,
fengslet inntil ti år eller begge for bevisst brudd på denne ordren.
Siden den gang har alle amerikanske statsborgere vært i gjeld fra fødselen
og er eiendommen til det privateide Federal Reserve System.
1933, og det var året, i november, da Franklin Roosevelt da
i sin aller første periode, anerkjente Sovjetunionen, normaliserte forholdet.
Vel, dette var allerede i gang.
Vi hadde allerede infiltrasjonen som begynte sovjetisk regi,
et kommunistisk parti ledet.
Og det jeg oppdaget på et visst tidspunkt i min forskning var at
for å opprettholde denne alliansen,
å fortsette forholdet til Sovjetunionen,
som virkelig ble en besettelse av amerikanske regjeringer fra den dagen og fremover,
den amerikanske regjeringen måtte lære å lyve for folket
og fortell oss løgner om kommunisme, fortell oss løgner om Stalin,
fortelle oss løgner om Sovjetunionen.
Malcolm Muggeridge ankom USSR i 1932.
Han var en av svært få journalister
å rapportere om de reelle forholdene på landsbygda.
For hver artikkel om hungersnøden som dukket opp,
to ble publisert og benektet dens eksistens.
Muggeridge husker den mest innflytelsesrike korrespondenten i Moskva
var Walter Duranty, den Pulitzer-prisvinnende journalisten
for New York Times.
The New York Times er jødisk eid og under den første og andre Holodomor
dens eier og utgiver var jøden Adolph Ochs.
Duranty giftet seg også med jødeinnen Jane Cheron kort tid etter den første Holodomor.
Han var ikke den største??? blant journalistene i Moskva,
men han var den største ??? av enhver journalist jeg noen gang har møtt
i 15 år med journalistikk.
Og vi pleide å lure på om, faktisk,
myndighetene hadde ikke noen form for grep om ham,
fordi han så fullstendig spilte deres spill.
Journalist Joseph Alsop hevdet det
"Duranty var en stor KGB-agent og løy som en trooper."
Når det kom til hungersnøden, den store hungersnøden i Ukraina,
det var da hans rapportering var spesielt skammelig,
fordi han benektet at det var hungersnød.
Sovjeterne gir faktisk Duranty tillatelse til å reise rundt i Ukraina uten følge.
Han rapporterer i The Times at alt snakk om hungersnød nå er latterlig.
Likevel avslørte dokumenter fra det britiske utenrikskontoret
at i private samtaler ved den britiske ambassaden,
Duranty sa at så mange som 10 millioner mennesker hadde dødd.
Da de diskuterte spørsmålet om å anerkjenne Sovjetunionen,
USAs regjering anerkjenner Sovjetunionen,
artiklene til Duranty ble ansett som svært verdifulle bevis
på siden av anerkjennelsen.
Duranty var til stede under den røde terroren som kulminerte med tvungen hungersnød i Russland,
den første Holodomor 1921-23 og også den 2. Holodomor 1932-33.
Likevel var den sionist-okkuperte amerikanske regjeringen ivrige etter å akseptere hans fortelling
for å anerkjenne det jødiske bolsjevikiske morderregimet.
Og jeg tror på en eller annen måte at det er her vi ser fremveksten av dobbeltmoral.
Jeg tror vi også ser fremveksten av moralsk relativisme til slutt,
kulturrelativisme, disse sykdommer som vi ser i vår kultur i dag,
Jeg tror de har røtter i dette forholdet, og så jeg ville begynne med...
med denne begynnelsen, fordi jeg synes det var så viktig.
16. november 1933, dagen vi anerkjente Sovjetunionen.
Dette var veldig merkelig,
gitt oversikten over at den bolsjevikiske regjeringen kom inn.
Når det gjelder antall kropper, i de tidlige revolusjonære årene,
det sovjetiske, det nye bolsjevikiske hemmelige politiet
henrettet uten rettssak mer enn 1000 personer per måned.
Senere på 1930-tallet,
Stalin drepte titusenvis av mennesker i måneden,
og likevel stormet USA inn i alliansen,
skyndte seg å anerkjenne den sovjetiske regjeringen under Roosevelt,
under andre verdenskrig, stormet inn i denne alliansen.
Både den britiske og den amerikanske regjeringen
ble sterkt infiltrert av kommunistisk ledende jøder og sovjetiske infiltratører.
De politiske lederne i både Storbritannia og Amerika
var under kontrollerende innflytelse av en kommunistisk femte kolonne.
Både Roosevelt og Churchill hadde omgitt seg med jødiske rådgivere
og stolte på jødiske penger for å støtte deres kampanjer for embetet.
Jødene hadde derfor total kontroll over opinionen i begge land.
Vi fikk senere vite, bekreftet, etter at arkivene åpnet
om oppløsningen av Sovjetunionen 1991,
vi lærte senere mange av disse
høytstående embetsmenn i USAs regjering
jobbet for Stalin, de var sovjetiske agenter.
Noen av de kommunistiske jødene som hadde infiltrert den amerikanske regjeringen
rundt Roosevelt inkludert: Bernard Baruch, Felix Frankfurter,
David Lilienthal, David Niles, Louis Brandeis, Samuel Rosenman,
Henry Morgenthau Jr., Benjamin Cohen, rabbiner Stephen Wise, Francis Perkins,
Sidney Hillman, Herbert H. Lehman, Jessie Strauss, Harold Laski,
Charles Wyzanski, Samuel Untermeyer, Edward Filene, David Dubinsky,
Mordecai Ezekiel, Abe Fortas, Isador Lubin, Harry Dexter White,
David Weintraub, Nathan Silvermaster, Harold Glasser, Irving Caplet,
Salman Adler, Benjamin Cardozo, Anna Rosenberg,
og mange andre.
Disse kommunisttilbøyelige jødene fungerte i utgangspunktet
som Sovjetunionens agenter innenfor den amerikanske regjeringen.
Som den jødiske historikeren Lucy Dawidowicz bemerket:
«Roosevelt selv brakte inn i sin umiddelbare krets
flere jøder enn noen annen president før eller etter ham."
Winston Churchill var ikke bedre selv.
Moren til Churchill var jødisk og
Dette har blitt rapportert i en Jerusalem-avis, tror jeg for noen måneder siden.
Jeg ser tydeligvis på det, at hun hadde
Jødisk blod i hennes morslinje.
Veldig interessant faktisk. Jeg tror ikke Churchill var klar over det faktum.
Han nevnte det aldri,
men det som er interessant i hans forbindelser med det jødiske samfunnet,
som jeg skal gå litt nærmere inn på her...
de to grunnleggende interesseområdene å se på i Churchills karriere,
perioden da han var i den såkalte villmarken,
da han trakk seg fra Stanley Baldwins kabinett som minister,
og i de neste 10 årene frem til 1939 var han ute av kontoret.
Ute fra hvilket som helst kontor i det hele tatt. Han var bare et parlamentsmedlem.
Så alt han hadde var lønnen som parlamentsmedlem
og hans ganske ynkelige inntekter som journalist,
likevel klarer han på en eller annen måte å støtte en enorm landeiendom,
som kostet en veldig stor sum penger å støtte med alle gartnere
og barnehagene og barnepikene og kokkene og hushjelpene,
og alt det andre. Han hadde en privat stab på noen ganger 20 eller 30 personer.
Alle støttet på lønnen hans som parlamentsmedlem,
som på den tiden var 500 pund per år. 750 dollar i året.
eller $2000 faktisk, for på det tidspunktet tror jeg det var 4 dollar til et pund.
Hvordan gjorde han det? Vel, svaret er at fra 1936 og utover,
han ble finansiert av en liten hemmelig pressgruppe kalt 'The Focus'.
Du vil ikke finne mye referanse til 'The Focus' i historiebøkene,
men det eksisterte sikkert og det er flere filer
av Churchills private papirer knyttet til 'The Focus'...
'The Focus' var en gruppe på kanskje 30 eller 40 ledende britiske industrimenn
og bankfolk og tidligere politikere
som bestemte at Churchill var verdt å holde seg flytende...
og de finansierte ham.
De var ikke alle jøder, de var først og fremst jøder,
men de er også venstreorienterte sosialister
og venstrekonservative parlamentsmedlemmer,
som alle bestemte seg for å holde ham flytende.
I juli 1936, daværende styreleder for den britiske...
av Shell Petroleum Company
skrev ut en sjekk for Churchill i størrelsesorden 40 000 pund,
som i dagens moderne penger sannsynligvis vil være rundt 700 000 dollar...
og ga ham det i gave.
Han var jøde.
Det var en jødisk gave til Churchill
og intensjonen var at Churchill... de kjøpte ham.
Han ble "Bartepiper (av Hamelin)" fra det øyeblikket.
Og den som betaler piperen ringer melodien.
Hvis du ser på hendelsene slik de virkelig skjedde frem til 1936,
han ga neppe Tyskland en forbigående omtale i sine taler og skrifter.
Andre ting var viktigere.
Fra 1936 og utover begynte han å slå den antinazistiske, antityske tromme ...
og på den tiden var det mye pro-tyske følelser i Storbritannia,
som vitne, oppførselen til hertugen av Windsor... kongen.
Kong Edward...
Kong Edward VIII, som regjerte i mindre enn ett år,
etter farens død, var han veldig pro-tysk og pro-Hitler og faktisk...
kom veldig godt overens med Adolf Hitler da han besøkte Tyskland senere i 1937.
Han ble tvunget til å abdisere av den samme lobbyen,
men det var denne lobbyen som finansierte Churchill fra 1936 og utover
og som til slutt manøvrerte og konstruerte
hans introduksjon i kabinettet i 1939 ...
og til slutt overtok han som statsminister i 1940.
Han kjempet en krig...
som Storbritannia ikke hadde noen reell interesse for.
Jeg har sagt dette gjentatte ganger.
Enhver logisk oppfatning av andre verdenskrig nå, når vi ser tilbake etter 50 år,
skriker til den høye himmelen...
når vi kan se ganske tydelig at vi burde ha sagt...
vi skulle ha sagt til polakkene i 1939:
"Du har et problem med tyskerne, ordne det selv."
Vi burde ha sagt til jødene:
"Du har et problem med nazistene, ordne det selv."
Det er ingen bekymring for Storbritannia og det britiske imperiet.
Vi har annen fisk å steke. Det er det vi burde ha sagt.
Churchill var dessverre avhengig av disse menneskene
og han hadde ikke noe alternativ.
Så i 1940, da vi fikk et valg
å akseptere det meget generøse fredstilbudet som ble gitt oss,
som er skjult for historiebøkene,
av tyskerne, eller kjempe en helt meningsløs krig fremover,
Churchill tok feil sving og slo Storbritannia konkurs
og ødela det britiske imperiet.
Jeg sa dette første gang i boken min 'Churchill's War' i 1987,
og nå fem andre store historikere som sa det samme.
Dette har nå blitt kjent som den revisjonistiske historien
om andre verdenskrig, og jeg er den som faktisk åpnet den veien,
få folk til å tenke det utenkelige,
ser på den alternative ruten vi kunne ha tatt i 1940.
I 1941, bare for å avslutte dette, ble det veldig interessant,
fordi Weizmann-papirene, som er papirene til Chaim Weizmann,
som var den første presidenten i staten Israel.
Og han var leder for den internasjonale sionistbevegelsen
gjennom hele andre verdenskrig.
Weizmann-arkivene, dumt eller klokt,
ga meg full tilgang til all Weizmann-korrespondansen med Churchill.
Og i Weizmann-arkivene, all Churchills korrespondanse med Weizmann
gjennom krigsårene og før (?) verdenskrigen,
og alle notatene hans om hans møter med Churchill.
Jeg skal bare nevne ett av disse brevene her.
Det er et brev skrevet av Chaim Weizmann, lederen av den sionistiske bevegelsen...
på den tiden bosatt i USA, til Winston Churchill i september 1941,
tre måneder før Pearl Harbor,
når Churchill febrilsk prøver å få USA inn i krigen,
fordi det er hans eneste redning.
Og Weizmann skriver til Churchill et brev der han sier
«Herr statsminister, med mindre du gir oss det vi ønsker,
som er opprettelsen av en jødisk hær i Midtøsten,
med vårt eget arsenal og våre egne våpen,
og vår egen uniform og vårt eget flagg,
med mindre du gir oss det vi ønsker,
da kommer du ikke til å vinne oss.
Og la meg fortelle deg hva vi vil gjøre hvis du gir oss det vi ønsker.
Hvis du gir oss våre ønsker,
da vil vi handle på dine vegne i USA.
Og husk, Mr. Churchill," skriver han i brevet sitt, "husk...
vi er den eneste mektige enhetlige blokken i USA
som solid støtter den britiske saken i denne krigen, september 1941.
Alle andre er i utgangspunktet isolasjonistiske.
Vi er den eneste etniske forente gruppen som solid støtter den britiske saken.
Vi er de eneste som er i posisjon til å bringe USA inn i denne krigen.
Vi gjorde det i den siste krigen, og vi kan gjøre det igjen."
Churchill ble hedningenes frontmann for denne hemmelige gruppen.
Kommunistiske og sionistiske jøder rundt Churchill inkluderte Sir Robert Mond,
Sir Robert Waley Cohen og Bernard Baruch.
Både Roosevelt og Churchill ble de ikke-jødiske frontfigurene
i den internasjonale jødekrigen mot Tyskland.
Storbritannias statsminister, Neville Chamberlain,
fortalte USAs ambassadør i Storbritannia, Joseph P. Kennedy, at:
"Amerika og verdens jøder hadde tvunget England inn i krigen."
Det jødiske magasinet Sentinel of Chicago, 8. oktober 1940, sa:
«Når nasjonalsosialistene og deres venner gråter eller hvisker
at denne krigen er forårsaket av jøder, de har helt rett."
Churchill forlot London for å møte Roosevelt for en konferanse i Quebec
sent på sommeren 1943.
En reporter spurte om de planla å tilby fredsvilkår til Tyskland.
Churchill svarte raskt:
"Himmel, nei. De ville akseptere umiddelbart."
Igjen, i et brev fra 1944 til sin allierte,
den massemordende bolsjeviken Joe Stalin,
Churchill bekrefter den ubestridelige virkeligheten av Hitlers sjenerøse fredsforslag.
"Vi har aldri tenkt på fred,
ikke engang det året da vi var helt isolert
og kunne ha sluttet fred uten alvorlig skade for det britiske imperiet,
og mye på din bekostning.
Hvorfor skal vi tenke på det nå,
når seieren nærmer seg for oss tre?"
JA, TYSKLAND VAR ET DEMOKRATI PÅ DAGEN, FØR OSS
OG VI HAR BLITT PLYVET, KLEMET OG TØRKET
NEI...
HVA BETYR DEMOKRATI ELLER AUTORITÆR STAT FOR DISSE INTERNASJONALE HYENENE?
DE BRYDER DET IKKE I SLETT! DE ER BARE INTERESSERT I EN TING
ER DU VILLIG TIL Å BLI PLYVET?
JA ELLER NEI?
ER DU DUM NOK TIL Å TILE I PROSESSEN?
JA ELLER NEI?
OG, NÅR ET DEMOKRATI ER DUMT NOK
Å IKKE STÅ OPP, DA ER DET BRA!
MEN NÅR EN AUTORITÆR STAT ERKLÆRER
"DU PLYNDER IKKE FOLKET VÅRT LENGRE...
"VERKEN FRA INNSIDEN ELLER UTENFRA! DA ER DET DÅRLIG."
I VIRKELIGHETEN REGLER PENGENE I DISSE LANDENE
DE SNAKKER OM PRESSEFRIHET,
NÅR ALLE DISSE AVISENE FAKTISK HAR EN EIER
OG EIEREN ER I ALLE TILFELLER SPONSOR (MASSE MEDIA)
DENNE PRESSEN FORMER SÅ OFFENTLIG MENING
DISSE POLITISKE PARTENE HAR IKKE INGEN FORSKJELL I OVERHOLDET
SOM FØR HOS OSS
DU KJENNER ALLEREDE DE GAMLE POLITISKE PARTENE
DE VAR ALLE LIKE
DA MÅ FOLK TENKE DET SPESIELT I DISSE LANDENE
AV FRIHET OG RIKT...
DET BØR FINNES ET VELDIG KOMFORTABEL LIV FOR FOLKET
MEN DET ER DET MOTsatte
I DISSE LANDENE, I DE SÅKALTE "DEMOKRASIER"
FOLKET ER PÅ INGEN MIDDEL HOVEDFOKUS FOR OPPMERKSOMHET
HVA EGENTLIG BETYDER
ER EKSISTENSEN AV DENNE GRUPPEN AV "DEMOKRATISTAKERE"
Dvs eksistensen av noen få hundre
AV gigantiske kapitalister
SOM EIER ALLE FABRIKKER OG AKSJER
OG HVEM, TIL SIDEN, LEDER FOLKET
DE ER IKKE INTERESSERT I DEN STORE MASSEN AV MENNESKER
JØDER!
DE ER DE ENESTE
HVEM KAN ADRESSERES SOM INTERNASJONALE ELEMENTER
FORDI DE UTFØRER VIRKSOMHETEN OVERALT
DET ER EN LITEN ROTLØS INTERNASJONAL KLIKK
DET er å snu folket mot hverandre,
DET VIL IKKE at de skal ha fred
DE KAN UNDERtrykke OSS!
DE KAN DREPE OSS, OM DU LIKER!
MEN VI VIL IKKE KAPITULERE!
DISSE JØDENE PLEDE Å LERE AV DET
DE TRODDE DET VAR EN SPIT
DE LER IKKE LENGER
I DAG INNSER DE SITUASJONENS GRAVITET.
DET VAR EN KAMP
SPESIELT MOT FOLKET SOM...
...SÅT ut til å ha ALLMETTIG MAKT I VÅR NASJON
KAMPEN MOT JØDENE
EN SATANISK MAKT
HADDE TATT OVER HELE LANDET VÅRT
HVEM HADDE KUNNT TIL Å gripe NØKKELPOSISJONER I VÅRT INTELLEKTUELLE OG ÅNDELIGE LIV
MEN OGSÅ AV DET POLITISKE OG ØKONOMISKE LIV
OG FRA DISSE NØKKELPOSISJONENE KUNNE DE KONTROLLE OG OVERVÅKE HELE NASJONEN
DENNE KRAFTEN HADDE, SAMTIDIG
PÅVIRKELSEN TIL Å FORFØLGE SELV MED LOVEN
DE SOM KJEMPEDE MOT DENNE MAKTEN
OG HVEM VAR VILLIGE TIL Å GI MOTSTAND I MOTSTAND TIL FORRETTET AV DET
DET ALLMEKTIGE JØDEDOMMEN ERKLÆRDE SÅDAN KRIG MOT OSS
OG HVA HAR VI FÅTT PÅ DESSE ÅRENE! TIL 1939
MINNEN VOKSTE PÅ SAMME MÅTE
DE SAMME MENNENE SOM DA FIKK TYSKLAND INN I WWI
"MR CHURCHILL" BEGYNTE UMIDDELBART Å RØRE
"MR EDEN"
OG SÅ SELVFØLGELIG JØDENE, MED HORE BELISHA I FORPANS
SMØRKAMPANJEN BEGYNTE
ÅR ETTER ÅR...
DE SA: "JA, HAN BEVÆPNER SEG"
JA, DET HAR JEG ALLTID GJORT
DE SPURDE MEG OGSÅ FØR
HVORFOR HAR DU DA SA...
...HVIS DU ØNSKER FRED?
HVORFOR LAGET DU SS?
... NÅR, MEN DET ENESTE DU ØNSKER, ER BRODERSKAP?
FORDI DET FINNES FOLK SOM IKKE VIL DET!
OG JEG VILLE VISE DEM
AT JEG OGSÅ VAR FORBEREDT PÅ DEN ANDRE SAKEN
DEN MEST EDDELIGE EIENDOMMEN DU HAR I VERDEN...
ER DINE EGNE FOLK...
OG FOR DETTE FOLKET...
OG FOR DETTE FOLKENS SKYLD...
VI VIL SLEIPE OG KJEMPE!
OG ALDRI SLAKK!
OG SLITT ALDRI!
OG ALDRI MIST MODET!
OG FORTVIL ALDRI!