PROVOZ BARBAROSSA
Stalin porušil sovětsko-polský pakt o neútočení
napadením Polska v roce 1939.
Stalin porušil sovětsko-finský pakt o neútočení
invazí do Finska v roce 1939 bez jakéhokoli vyhlášení války,
zahájení zimní války.
Hrdinní Finové bojovali s velkou Rudou armádou.
Stalin bombardoval Švédsko v roce 1940.
Stalin porušil ustanovení sovětsko-německého paktu o neútočení,
Ribbentrop-Molotov, invazí do Litvy, Estonska a Lotyšska v roce 1940.
Bolševici se valili, aby terorizovali, mučili a zabíjeli lidi
ve standardní komunistické praxi.
Sovětské deportace dobytčáků
postihlo více než půl milionu Estonců, Lotyšů a Litevců.
Křesťanští Evropané byli posláni do Gulagu.
12 % veškeré pobaltské populace bylo deportováno na Sibiř
nebo popraven židovskou sovětskou tajnou policií.
Stalin se v roce 1940 zmocnil kusu východního Rumunska
a donutil (?) Rumunsko vzdát se Besarábie, Moldávie.
V odporném dvojím metru,
spojenci o této brutální sovětské agresi mlčeli.
Místo toho byl 15. října 1939 podepsán pakt Churchill-Stalin.
Státní tajemník pro válku Churchill podepsal výkonné dokumenty
tohoto paktu dne 8. února 1940 v Londýně.
Spojenci nedali na Polsko ani prdel.
Využili ji pouze k zahájení války proti Německu.
A nyní stále žádné bojkoty a žádné válečné vyhlášení sovětu.
Žádná antikomunistická propaganda v médiích
a žádné 'Stalin je válečný štváč'.
Nic.
Od roku 1933, kdy se spřátelil se Sověty,
Roosevelt důsledně udržoval úzké vztahy s lidmi
kteří jsou buď komunisté, nebo komunističtí sympatizanti.
Hitler si byl dobře vědom, že Stalin je na cestě k invazi do Evropy.
Jeho podezření ohledně Stalina
se od pádu Sovětského svazu prokázaly jako legitimní.
Dokument č. 103202/06 podepsaný náčelníkem štábu Kirill Meretskov v roce 1940,
odhalil, že Stalin se v červenci 1941 připravoval na invazi do západní Evropy,
v masivní invazi zvané Operatsia Groza (Operace Bouřka).
Píše se 18. září 1940.
tři měsíce předtím, než byla podepsána německá „operace Barbarossa“.
Poté, co se v únoru 1941 stal náčelníkem generálního štábu Georgij Žukov,
plán se jmenoval MP 41 (Mobilisatsyonni Plan 41).
Lze jej nalézt v tzv. "Osobaya Papka",
soubor, který obsahuje asi 100 000 přísně tajných dokumentů.
V knize 'Ledokol' nebo 'Icebreaker' ruský židovský historik Viktor Suvorov
nám dává přesvědčivý důkaz, že Hitler byl donucen k preventivnímu úderu
proti masivní sovětské vojenské mašinérii
připraven napadnout a zničit celou západní Evropu.
Suvorov cituje přísně tajné sovětské dokumenty, což dokazuje
sovětská armáda byla zcela postavena jako útočná síla.
Stalin používal klasickou strategii rozděl a panuj.
Nejprve doufal v Británii, Francii a Německo
být vystaven, zničen a vyčerpán
aby Rudá armáda mohla napadnout jejich území na Západě.
Všechny bolševické přípravy byly na invazi, ne na obranu.
Sovětský svaz už přesouval divizi za divizí
blíže k německým hranicím.
Vyráběla pět až desetkrát více tanků, kulometů,
děla a letadla, které bylo Německo schopno vyrobit.
Každým uplynulým měsícem se šance Německa zhoršovaly.
Vzhledem k tomu, že komunisté otevřeně prohlásili ambice dobýt svět,
nemohlo být pochyb
že Stalin byl připraven k útoku na Německo.
V roce 1941 byl admirál NG Kuzněcov ministrem sovětského námořnictva,
stejně jako člen ústředního výboru sovětské komunistické strany.
Ve svých poválečných pamětech vzpomínal:
"Pro mě je jedna věc mimo všechny argumenty,
Stalin nejenže nevyloučil možnost války s hitlerovským Německem,
naopak považoval takovou válku... za nevyhnutelnou...
Stalin dělal přípravy na válku... Široké a rozmanité přípravy,
počínaje daty... která si sám vybral.
Hitler rozvrátil jeho výpočty."
Německo a Italové se dozvěděli o plánovaném sovětském útoku na Evropu
a připravil protiplán: Operaci Barbarossa.
22. června 1941 Hitler napadl Sovět v preventivním útoku.
Tento německý preventivní úder
zachránil Evropu před Rudou armádou, alespoň na chvíli.
Stalin se chystal zaútočit na západní Evropu se 3 miliony vojáků
když je chytí se staženými kalhotami,
jak němečtí vojáci nesli přezky na opasku s vyrytým slovem
Gott mit uns, Bůh s námi, vstoupil do jejich nyní protikřesťanské Rudé země.
Od Baltského k Černému moři,
Němečtí vojáci se dostávali do pozic, aby zahájili invazi.
Nejbrutálnější bitvy v zaznamenané historii
probíhala podél východní fronty, která se táhla zpět do Německa
přes Sovětský svaz, Maďarsko, Rumunsko, Bulharsko,
Balkán, Ukrajina, Bělorusko, Polsko a pobaltské státy.
V těchto krajinách obětovali své životy nejstatečnější evropští vojáci
osvobodit Evropu od teroru bolševiků.
Ukrajinci, Rusové, Estonci, Lotyši a další Východoevropané
přivítal Němce, když byli osvobozeni z otroctví
a mučení dříve pod sovětskýma rukama.
Místní ženy žehnaly Němcům, když procházeli.
Ženy dávaly vojákům jídlo
a vojáci jim dokonce pomáhali při obnově domů a kostelů.
...německé vesnice, co z nás zbylo
byl nahnán do dobytčích vlaků a odeslán na Sibiř.
A nemálo vesnic tak skutečně zmizelo.
A byla to doslova otázka hodin, ne-li minut,
než jsme přišli na řadu v Halbstadtu.
A chápu, že vlastně polovina Halbstadtu byla vyhoštěna.
A už jsme seděli na nádraží.
Bylo to září 1941, kdy německá armáda obsadila Ukrajinu
a zastavili exil, zastavili vlaky, zastavili vlaky.
A bylo nám, jako by nám Pán poslal anděly.
Zde byli lidé, kteří mluvili německy, kteří mluvili německy,
který zastavil teror, který na nás doléhal 25 let,
který přišel, otevřel nám kostely a řekl
"můžete mít všechny služby, které chcete".
Bylo to jako v nebi.
Moje matka, až do dne, kdy zemřela, nikdy...
nikdy nepřestala mluvit o těch úžasných dvou letech, které měla,
byla německá armáda, když přišla německá armáda a zabrala vesnice.
Nastěhovali se k nám.
Převzali domy, my jsme je rádi dali. Mohli mít...
Moje babička začala vařit, jako by vaření vyšlo z módy
a bylo to nádherné, když přišli Němci.
A zřejmě tam zřídili jisté velitelství.
Měli nějaké rozhlasové vysílání, určité stanice a tak dále,
ale většina z nich se samozřejmě přestěhovala,
přeběhli nás a přesunuli se na východ ve svém boji směrem k Moskvě.
A pak vyrazili směrem k Moskvě.
Ale někteří zůstali zpátky a my jsme byli naprosto přesvědčeni
že nás Němci přišli zachránit před komunismem.
A nikdy nebyl důvod, abychom změnili názor.
Proč bychom měli? Němci byli v našich očích hrdinové.
Jak Němci postupovali na východ, miliony Rusů odmítly bojovat za Stalina
a místo toho se vzdal Němcům.
Stalinovu tyranii nenáviděl každý svobodumilovný Rus,
tak nenáviděný ve skutečnosti, že celé formace
se vzdal a dobrovolně se přihlásil do boje za Němce,
vzít zpět svou vlast od teroru židovského bolševismu.
Hitler považoval komunismus za jed pro Evropu
a rozhodl se, že smyslem jeho života je vykořenit a zničit ho.
Němci neměli nic proti Rusům jako lidem,
ale místo toho proti komunismu.
Mnoho Rusů se místo toho přihlásilo k boji za Hitlera.
Na frontě sloužilo téměř půl milionu ruských dobrovolníků
a dalších 100 000 nebo více sloužících na jiných nebojových pozicích.
Antikomunističtí vojáci Ruské osvobozenecké armády
nosil německé uniformy s ruskou nášivkou.
V roce 1944 byl oficiálně přejmenován:
Ozbrojené síly Výboru pro osvobození národů Ruska.
Vedl je generál Andrej Vlasov, ale pod německým vrchním velením.
Bojovali statečně, především v klíčových rolích proti komunistickým partyzánům.
Generál Vlasov a Heinrich Himmler se setkali a doladili detaily
vytvoření nové masivní armády složené z Rusů.
Prošli tím, co se nazývalo „Smolenský manifest“, napsaný v roce 1942,
který načrtl cíle osvobození Ruska od komunistické okupace.
Stanovilo, že v novém Rusku
„...Každý národ získá národní svobodu,
včetně práva na sebeurčení.
Realizace tohoto práva na národní nezávislost a svobodu je možná,
ovšem až po zničení Stalina a jeho kliky.“
Himmler a Vlasov se shodli, že původně měly být
5 divizí organizovaných z ruských válečných zajatců a dělníků
z okupovaných východních území,
jejichž počet do té doby přesáhl 5 milionů.
Hitler také vytvořil jednotky Einsatzgruppen � pro nezbytný přesun
krvežíznivého židovskobolševického vedení ze sovětských měst.
Zločinní komunističtí partyzáni byli popraveni a oběšeni
jako trest za to, co udělali křesťanským Rusům.
Nyní se říkalo, že Stalin utrpěl poruchu.
Adolf Hitler vysvětlil:
„Asi jste všichni cítili, že to byl pro mě hořký a těžký krok.
Německý lid nikdy necítil nepřátelské pocity vůči národům Ruska.
Během posledních dvou desetiletí však
pokusili se židobolševičtí vládci v Moskvě
zapálit nejen Německo, ale celou Evropu.
Německo se o to nikdy nepokusilo
šířit svůj nacionálně socialistický světonázor do Ruska.
Spíše židobolševičtí vládci v Moskvě
neustále se nás pokoušeli podrobit
a ostatní evropské národy jejich vládě.
Pokusili se o to nejen intelektuálně,
ale především vojenskými prostředky.
Výsledky jejich úsilí v každém národě,
byl jen chaos, bída a hlad."
Před bitvou o Moskvu,
Hitlerovi se podařilo porazit sovětskou armádu a vzít četné zajatce.
Pak nastalo neuvěřitelné zamrznutí.
40 až 50 stupňů Celsia pod nulou.
Chlad způsobil Němcům problémy.
Německé jednotky měly pouze letní uniformy
a na místě také zamrzalo zařízení.
Žádné tanky se nemohly pohybovat.
Počasí by zesílilo a teploty klesaly.
Čas by se rozhodně obrátil proti Němcům,
a před posledním náporem Wehrmachtu na Moskvu se Německo zaseklo.
Mezitím Roosevelt rozšířil zákon o půjčce a pronájmu
která by Sovětskému svazu poslala ještě větší finanční a vojenskou pomoc.
11,3 miliardy nebo kolem 150 miliard dolarů dnes
zachránit komunistický režim.
V té době to byly masy sibiřských jednotek
byly přivezeny z ruského Dálného východu
a vržen proti Němcům.
Němcům se nepodařilo dobýt Moskvu
a místo toho byli znovu zatlačeni zpět.
Stalin cítil potřebu, aby jeho jednotky podporovaly blokující jednotky,
za úkol popravit každého, kdo ustupuje z fronty.
Každého zajatého také označil za zrádce
a později tyto bývalé vězně popravil
zatímco posílají své rodinné příslušníky do táborů.
Musíte si pamatovat, že když Rudá armáda pochodovala,
za Rudou armádou byla druhá armáda, armáda NKVD
která měla vlastní tanky, vlastní kulomety a tak dále.
Střílet vpřed, aby se nikdo nemohl pohnout zpět.
Stalinův syn Jakov Džugašvili byl v roce 1942 zajat Wehrmachtem.
Wehrmacht nabídl výměnu německých zajatců
se Stalinem za návrat jeho syna.
Stalin to odmítl a prohlásil:
"Nemám syna jménem Jakov."
I když jsou okolnosti nejasné, Jakov později v zajetí zemřel.
Někteří říkají, že narazil na plot kolem zajateckého tábora.
Někteří říkají, že byl zastřelen při pokusu o útěk.
Stalin se přiblížil ke Stalingradu a nyní zbaběle uprchl z města.
Bitva o Stalingrad mezi Němci a Sověty
se bojovalo o kontrolu nad strategicky důležitým sovětským městem
které Stalin pojmenoval po sobě,
dnes známý jako Volgograd.
Bitva byla jednou z nejkrvavějších v historii,
s téměř dvěma miliony mrtvých vojáků a civilistů.
Stalinovo odmítnutí stáhnout Rudou armádu z města
vedlo k dlouhé bitvě a obrovskému množství utrpení
pro hladové občany.
V červenci 1942 vydal Stalin rozkaz, aby zabránil všem civilistům,
dokonce i ženy a děti před odchodem z města.
Poté, co německý útok dobyl většinu města,
americkou Lend-Lease vybavenou Rudou armádou
zničil Němce krvavými boji dům od domu.
Ztráty, které Němci utrpěli, by vítězství v Rusku znemožnily.
Německé válečné hospodářství bylo nastaveno na totální válečný režim až v roce 1943,
tj. příliš pozdě.
Dne 2. února 1943
polní maršál Friedrich Paulus se nakonec Sovětům vzdal.
300 000 německých, chorvatských, maďarských, rumunských a italských vojáků,
včetně 35 000 ruských dobrovolníků bojujících za Německo
proti komunistům, byl nyní obklíčen.
Více než 11 000 odmítlo složit zbraně při oficiální kapitulaci,
raději bojovat až do smrti proti bolševikům.
Začátkem března byl veškerý odpor zničen.
Ti, kteří zůstali, byli nuceni pochodovat na východ
nebo se upracoval k smrti v sovětských táborech smrti.
Historici to nyní potvrdili z 11 237 dopisů
které poslali vojáci jejich rodinám,
téměř všichni vyjádřili ochotu a odhodlání
bojovat proti komunismu a zemřít v boji za národní socialismus
a Führer Adolf Hitler.
Bitva o Stalingrad by byla zlomovým bodem ve válce.
Po bitvě u Kurska od 5. července do 23. srpna 1943
Němci byli v přesile více než dva ku jedné
a utrpělo ztráty kolem 203 000,
zatímco komunisté přišli o 803 000 tisíc.
Němci svého cíle nedosáhli.
Německo bylo donuceno k úplnému ústupu
když USA otevřely novou frontu v Itálii.
Německo už nikdy nezíská iniciativu ve válce.
Němci byli neustále vytlačováni úplně ze sovětského území,
poté je Sověti pronásledovali přes východní Evropu
a do samotného Německa v roce 1945.
Němci nyní bojovali s mrazivými povětrnostními podmínkami
a zároveň nabízel tolik potřebnou ochranu
na uprchlíky prchající před vraždícími komunisty.
Stále více lidí zoufale prchalo na Západ
dostat se do bezpečí před komunisty.
A pak se samozřejmě v roce 1943 příběh změnil.
A Němci byli zatlačeni zpět.
A v zatlačení nás přesunuli s sebou,
co z nás zbylo a šli jsme ochotně.
Se zbraní se nehýbalo.
Kdybychom zůstali zpátky, komunisté by nás vzali a popravili
a poslal nás na Sibiř,
tak jsme se velmi ochotně stěhovali, ustupovali s Němci...
Víte, tady jsme kráčeli směrem k Říši, směrem k Německu,
který byl vždy v našich myslích fiktivním místem.
Absolutně jsme věřili v Adolfa Hitlera.
Věřili jsme v povahu jeho boje,
v zásluhách jeho boje.
Celou cestu nás chránili velkolepí němečtí vojáci
a šli jsme do Říše.
Takže tam bylo, bylo tam hodně písniček
po cestě na začátku na podzim.
Byli tam všichni Hitlerjugend s jejich krásným elegantním oblečením
a na kolech a dávali nám čerstvou vodu,
a holky vařily, a víte, podávaly nám kávu a tak dále.
Vždy nás živila armáda.
Měli kuchyni, polní kuchyně, cestování???.
Pak přišla zima a jídla ubývalo,
koně onemocněli, cesta se zužovala.
Bylo extrémně chladno.
Když myslím na válku a trať,
Nemyslím tolik na hlad jako na chlad. Vždycky byla zima.
To si pamatuji.
A pak samozřejmě, jakmile přišla zima, bylo to těžší a těžší.
Museli jsme často přenocovat v cizích domech.
Armáda by zabavila domy, dala by tam uprchlíky.
Armáda nás chránila až do konce.
Armáda nás nikdy nezklamala, nikdy nás nezklamala až do samého konce.
Mějte také na paměti, že Německo v té době uprchlíky nepotřebovalo.
Víte, hladověli, bojovali, neměli nic.
Vzali nás jako rodinu.
„Účelem této fronty již není ochrana jednotlivých národů,
ale spíše bezpečí Evropy, a tedy spásu všech.“ – Adolf Hitler
PEARL HARBOUR
Zatímco vojáci na zemi bojovali o ukončení války,
přední politici dělali, co mohli
z politických důvodů pokračovat v konfliktu.
V říjnu 1940, kdy Německo zcela kontrolovalo evropskou válku,
nebyla šance na britské vítězství,
pokud by se USA nepodařilo zatáhnout do konfliktu.
Významný člen britského válečného kabinetu, lord Arthur Greenwood,
nabídl Židům nový světový řád v naději, že získá jejich podporu
stejným způsobem přivést do válečného konfliktu neochotnou Ameriku
učinilo to v roce 1917 Balfourovou deklarací
která slíbila Palestinu Židům výměnou za umožnění vstupu USA.
Greenwood učinil prorocké prohlášení:
"Až dosáhneme vítězství, a to jistě dosáhneme..."
Greenwood slibuje:
„Při obnově civilizované společnosti po válce,
všude by měla a bude skutečná příležitost pro Židy
k výraznému a konstruktivnímu příspěvku."
A to:
"K provedení této práce bude potřeba deset milionů amerických chlapců."
USA vstoupí do války o 14 měsíců později.
Chaim Weizmann řekl Churchillovi v září 1941:
„Podařilo se nám zatáhnout Spojené státy do první světové války
a pokud (USA) udělají to, co požadujeme
pokud jde o Palestinu a židovské ozbrojené síly,
pak můžeme dostat Židy do USA
zatáhnout do toho i Spojené státy."
Již v roce 1939 brigádní generál George Van Horne Mosely
odhalil plán v New York Tribune:
„Nyní navrhovaná válka je za účelem ustavení
Židovská hegemonie po celém světě."
I když Britské impérium už mělo obrovské zdroje
a miliony mužů, které má k dispozici, Churchill a Roosevelt
nyní bude tlačit na vstup USA do války.
Nikdy předtím v historii nebyl americký lid tak protiválečný
nebo stejně jednotní ve svých názorech jako v roce 1939,
o tom, jak se vyhýbat tomu, co viděli jako další evropskou občanskou válku.
Gallupův průzkum ukázal 94 % Američanů
byl absolutně proti účasti ve válce, když začala v září 1939.
Obyčejní lidé byli z těchto válek unaveni.
Navzdory této skutečnosti si Roosevelt vynutil zákony prostřednictvím Kongresu
v rozporu s údajnou neutralitou USA.
V roce 1939 Roosevelt zrušil americký zákon o neutralitě
ve prospěch jednostranné dodávky zbraní nepřátelům Německa.
Rok poté, co Roosevelt schválil zákon o půjčce a pronájmu,
což oficiálně ukončilo jeho předstírání, že je ve válce neutrální,
také umožnil americkým občanům vstoupit do britského letectva.
V rozporu s mezinárodním právem,
Roosevelt přistoupil ke zmrazení všech německých aktiv v USA
a vyhlásit ropné embargo proti národům agresorů.
Do Británie byla zaslána 1 miliarda dolarů ve formě půjčky a pronájmu.
Benjamin Gitlow, zakládající člen Komunistické strany USA,
napsal v „Přiznávám“ v roce 1940:
„Když jsem byl v Moskvě, ten postoj ke Spojeným státům
v případě války se diskutovalo.
Soukromě to byl názor všech ruských vůdců, se kterými jsem mluvil
že rivalita mezi USA a Japonskem
musí skutečně propuknout do války mezi těmito dvěma."
Protože Roosevelt si byl dobře vědom množství populárních názorů na toto téma,
opakovaně lhal americkému lidu o své lásce k míru
a jeho odhodlání udržet USA mimo válku,
zatímco ve skutečnosti dělá vše, co je v jeho silách
dostat Evropu i Ameriku do války.
Stejně jako v případě Německa,
Japonsko také zlomilo okovy Rothschildova zájmu
a zažil ekonomický zázrak a národní znovuzrození.
To se nedalo dovolit.
Japonsko muselo být odstraněno, aby se znovu stalo dojnou krávou bankéřů.
Dne 23. června 1941
ministr vnitra Spojených států, Harold LeClair Ickes,
napsal ve zprávě Rooseveltovi:
„Nikdy nebude tak dobrý čas
zastavit dodávky ropy do Japonska, jak je tomu nyní.
Taková situace by se mohla vyvinout od embarga na ropu do Japonska
jak by to bylo nejen možné,
ale snadné dostat se do této války účinným způsobem.
A pokud bychom takto byli nepřímo přivedeni,
vyhli bychom se kritice, kterou jsme jako spojenci komunistického Ruska přijali."
Roosevelt samozřejmě stále zoufale hledal způsob, jak vstoupit do války.
Poté zmrazil všechna japonská aktiva v USA
a později si vynutila ropné embargo na Japonsko v rámci mezinárodního nepřátelského aktu.
V přímém důsledku Japonsko nyní ztratilo přístup k 75 % našeho zahraničního obchodu
a 88 % její dovážené ropy.
To vedlo k tomu, že Japonsko nyní nemá dostatečné zdroje
pokračovat ve válce s Čínou.
Aby se Japonci vyhnuli válce, vstoupili nejprve do jednání s americkými představiteli
který požadoval, aby se Japonsko nejprve stáhlo z komunistické Číny
než skončí jakékoli embargo.
Roosevelt samozřejmě věděl, že Japonci
nikdy by se nenechali takovým způsobem ponížit.
Pokud by to Japonci odmítli, embargo by pokračovalo
a zhroutily by se z ekonomického škrcení.
Pokud vyhověli a stáhli všechny jednotky z pevniny,
komunismus by zachvátil východní Asii,
přesně tak, jak se to stalo po válce,
vyústila v komunistickou Čínu a korejské a vietnamské války.
Japonci dostali 2hlavou minci:
zemřít hladem nebo zemřít komunismem.
Rozhodli se odmítnout obě tyto možnosti a místo toho bojovat.
Válečné tajemství ary, Henry Stimson, to vyjádřil ve svém deníku:
„Stojíme před choulostivou otázkou diplomatického oplocení, které je třeba provést
aby bylo jisté, že Japonsko je uvedeno do omylu
a udělá první špatný pohyb - zjevný pohyb...
Otázkou bylo, jak bychom měli Japonce manévrovat
do pozice první střely...“
Hlavní organizace, která propagovala veřejnou podporu
za účast USA v evropské válce před útokem na Pearl Harbor
byl chytře pojmenovaný Výbor pro obranu Ameriky pomocí pomoci spojencům.
Na konci roku 1940 senátor ze Západní Virginie Rush D. Holt
vydal podrobný průzkum komise:
„Výbor má silné vazby na banky, pojišťovny,
finanční investiční společnosti a průmyslové koncerny.
Ty zase mají vliv na prezidenty a profesory vysokých škol,
stejně jako v novinách, rádiu a dalších komunikačních prostředcích“.
Pokud se výboru podaří dostat USA do války, Holt varoval:
„Američtí chlapci budou prolévat svou krev
pro prospěcháře, politiky a „paytrioty“.
Pokud přijde válka, na rukou sponzorů bílého výboru bude krev -
krev Američanů zabitých ve zbytečné válce."
V březnu 1941 seznam většiny finančních podporovatelů výboru
byl zveřejněn a odhalil síly
touží přivést Ameriku do evropské války.
Mocné mezinárodní, především židovské, bankovní zájmy
byly dobře zastoupeny.
Ve svém deníkovém záznamu z 1. května 1941
Charles A. Lindbergh, americký hrdinný letec a mírový vůdce,
odhalil koalici, která tlačila Spojené státy do války:
„Tlak na válku je vysoký a narůstá.
Lidé jsou proti, ale zdá se, že administrativa ano
'kousek v zubech' a je pekelně nakloněný na cestě do války.
Většina židovských zájmů v zemi stojí za válkou
a ovládají velkou část našeho tisku a rádia
a většina našich filmů."
Dr. Milton Eisenhower byl bratr generála Eisenhowera. Řekl:
„Prezident Roosevelt považoval za nutné dostat zemi do druhé světové války
zachránit jeho sociální politiku."
Počátkem roku 1941 umírá kongresman Martin výbor
dostal do držení strategickou mapu, která poskytla jasný důkaz
o záměrech Japonců zaútočit na Pearl Harbor.
Byla připravena strategická mapa
od japonského císařského vojenského zpravodajského oddělení.
Martin napsal:
"Jakmile jsem obdržel dokument,
Zavolal jsem ministru zahraničí Cordellu Hullovi a řekl jsem mu, co mám.
Sekretář Hull mě nařídil, abych o mapě nikomu nedal vědět
a prohlásil, že mi zavolá, jakmile bude mluvit s prezidentem Rooseveltem.
Asi za hodinu zatelefonoval, že mluvil s Rooseveltem
a shodli se, že to bude velmi vážné
pokud se nějaké informace týkající se této mapy dostaly do zpravodajských služeb...
Řekl jsem mu, že je to vážná zodpovědnost
netajit veřejnosti takové zásadní informace.
Sekretářka mě o tom ujistila
on a Roosevelt to považovali za nezbytné pro národní obranu."
Generál Elliott R. Thorpe sloužil jako vojenský atašé�
v nizozemské kontrolované Jávě, Nizozemské Indii.
V roce 1941, kdy Nizozemci porušili japonský diplomatický kodex,
(?) zachycená zpráva se týkala plánovaného japonského útoku na Havaj,
Filipíny a Thajsko.
Okamžitě poslal informaci do Washingtonu
a okamžitě doručil kopie dekódovaného textu, aby zahrnoval
Prezident Roosevelt, ministr zahraničí Cordell Hull,
ministr války Henry Stimson,
Náčelník generálního štábu armády generál George Marshall
a náčelník námořních operací admirál Harold Stark.
Kopie také dostal Harry Hopkins, komunistický poradce FDR.
Protože USA a Británie
nyní sledoval japonské námořní komunikační kódy,
všechny důležité japonské kódy byly porušeny.
Roosevelt věděl o nadcházejícím překvapivém útoku,
ale velitelům v Pearl Harboru nebylo zasláno žádné varování.
Námořní zpravodajství zachyceno a přeloženo
četné japonské námořní zásilky, některé jasně odhalující
že Pearl Harbor byl cílem.
Pokud by došlo k přerušení vztahů s USA,
Tokio vydá zvláštní rádiové varování.
Zpráva, která se měla během zprávy o počasí opakovat třikrát, byla
Východní vítr, déšť.
„Východní vítr“ znamenal Spojené státy;
„Déšť“ znamenal diplomatický rozkol (válku).
Tato budoucí zpráva byla považována za tak významnou
že to americké rádiové monitory neustále sledovaly,
a ministerstvo námořnictva to napsalo na speciální upomínkové karty.
4. prosince Higashi no kaze ame
byl odvysílán a zachycen washingtonskými zpravodajskými službami.
Zatímco vydává poslední provokace Japonska,
FDR a jeho vojenský předseda George Marshall,
nastražili návnadu pro japonské ryby.
Noviny odhalily, že Roosevelt plánoval válku
před útokem na Pearl Harbor. "Válečné plány FDR!" - Chicago Daily Tribune
Japonci mohou o víkendu stávkovat! - Inzerent v Honolulu
Japonsko může o víkendu stávkovat! - Hilo Tribune Herald
Japonci v naději, že získají brzkou výhodu,
rozhodl uvalit co největší nebezpečí pro americké námořnictvo.
Ráno 7. prosince 1941
Japonská letadla startovala z letadlových lodí
zaútočil na americkou flotilu v Pearl Harbor na Havaji,
potopení nebo těžké poškození 18 lodí,
včetně 8 bitevních lodí, které zničily 188 letadel.
Útok na Pearl Harbor zažehl náhlé tiskové šílenství
a vlna vlasteneckého nadšení pro vstup do války.
Roosevelt a lidé kolem něj by se konečně dočkali své světové války.
Útok nebyl překvapením.
Roosevelt úmyslně dovolil bez varování zemřít 2 400 amerických námořníků.
Z Deníku Henryho Stimsona,
můžeme vidět, že Stimsonův bezprostřední pocit nebyl smutek
nebo rozhořčení nad ztracenými životy v Pearl Harbor, ale spíše úleva:
"Když se poprvé objevily zprávy, že nás Japonsko napadlo,
můj první pocit byla úleva, že přišla krize (...)“
Oliver Lyttelton, válečný britský výrobní manažer,
měl nepopiratelně pravdu, když prohlásil:
„Je to parodie na historii, kdy se to říká
že Spojené státy byly nuceny do války.
Amerika provokovala Japonce do takové míry
že byli nuceni zaútočit."
Text Hirohitova vyhlášení války se jednou objevil v New York Times
než jeho obvinění zmizelo ve vítězích oficiální historie.
„...Tímto vyhlašujeme válku Spojeným státům americkým a Britskému impériu
zajistit stabilitu východní Asie a přispět ke světovému míru...
...Pěstovat přátelství mezi národy
a užívat si prosperity společně se všemi národy
byl vždy vůdčím principem zahraniční politiky našeho impéria.
Bylo skutečně nevyhnutelné a daleko od našich přání, aby naše Impérium
byl přiveden, aby zkřížil meče s Amerikou a Británií (...)“
Hamilton Fish pronesl první projev v Kongresu dne 8. září 1941,
žádají o vyhlášení války Japonsku.
Ve své knize "FDR: Druhá strana mince"
Fish říká, že se dnes za tu řeč stydí,
a kdyby věděl, co Roosevelt dělal, aby vyprovokoval Japonsko k útoku,
nikdy by nežádal o vyhlášení války.
Fish řekl, že Roosevelt byl hlavní ohnivkou, která zapálila válečnou pojistku,
jak v Evropě, tak v Tichomoří.
CHURCHILLŮV HLOMOR
V roce 1943, kdy Japonsko obsadilo důležitý vývoz rýže z Barmy,
Britové nakupovali obrovské množství rýže a hromadili ji.
Churchill pak nařídil odklon potravin pryč z Indie
aby místo toho nakrmil své vlastní vojáky.
Nyní vzácná komodita, cena rýže vzrostla čtyřnásobně.
Pšenice z Austrálie,
které mohly být dříve doručeny hladovějícím indiánům,
byl místo toho převezen k britským jednotkám.
Ještě horší je, že britské koloniální úřady opět pod Churchillovým vedením,
ve skutečnosti odmítl nabídky z Kanady a Spojených států
poslat jídlo zdarma do hladovějící země.
Churchill úmyslně vyhladověl více než 4 miliony nevinných Bengálců k smrti
pumpovat zdroje do války proti mocnostem Osy.
Churchill nenáviděl Indiány skoro stejně jako Němce,
protože Indie chtěla nezávislost na Británii.
Gándhí byl také velmi pozitivní k Hitlerovi.
Později na zasedání válečného kabinetu Churchill obvinil samotné indiány
pro hladomor s tím, že "množí se jako králíci."
Tyto oběti nebyly Židé, a proto o nich nikdy neslyšíte.
Churchill se ani nesnažil skrývat skutečnost, že nenáviděl Indy a Němce:
"Nenávidím indiány... Jsou to zrůdní lidé."
Řekl také, že Gándhí:
"Měl by být položen svázaný ruce a nohy u bran Dillí,
a pak pošlapán obrovským slonem
s novým místokrálem sedícím na zádech."
Churchillův barvitý komentář mohl být produktem
jeho smrtelné závislosti na alkoholu
nebo jen jeho celková asociální impulzivita.
Co z toho všeho dělá větší tragédii
je, že oběti nebyly nikdy odškodněny
a osoba odpovědná za hladomor
nikdy nebyl ani odpovědný;
Místo toho byl oslavován jako hrdina.
DEN D
Měkký podbřišek Evropy zůstal zranitelný vůči útoku
a ropná pole Rumunska poháněla německou armádu.
Hitler se obával, že Spojenci napadnou Jugoslávii, Řecko
a balkánským zemím omezit dodávky ropy do Německa
a zahájit poslední tlak na Německo z jihu a jihovýchodu.
Takový útok by byl pro Německo katastrofální a škodlivý.
ale místo toho, aby jen využil této příležitosti k ukončení války,
Churchill, Dwight Eisenhower, Montgomery a George Marshall
místo toho trval na přípravách na invazi
silně opevněné severní Francie, aby se prodloužila válka,
zabít více Evropanů a koupit Sovětům tolik potřebný čas k pochodu na západ,
a nakonec umožnit Stalinovi
vzít celou východní Evropu, jak se dohodli.
Důvodem bylo to, že Roosevelt a Henry Morgenthau
představoval si poválečný svět, ve kterém Sověti a Spojené státy
spojí síly k položení základů
za komunistickou mezinárodní světovou vládu, OSN.
V 6. hodinu 6. dne 6. měsíce roku 1944
Britské, americké a kanadské síly překročily kanál La Manche
a zahájil invazi dne D,
vylodění v Němci okupované Francii u pobřeží Normandie.
Roosevelt a Churchill léta poskytovali Sovětskému svazu
s vojenskou a finanční pomocí.
Nyní konečně posílali své vojáky bojovat a umírat za komunismus.
Při útoku na Hitlerovy opevněné pláže v Normandii bylo zabito téměř 10 000 mužů.
Nakonec byla (operace) Overlord úspěšně založena
počáteční předmostí 100 000 vojáků.
Z této základny v severní Francii,
Spojenci byli posíleni pro tlak na Německo.
Ve stejné době postupoval Rudý teror od východu,
po zuby vybaven pokročilou americkou pomocí od Roosevelta.
S Itálií také pod spojeneckou okupací,
Německo mělo nyní k obraně tři fronty: západní, jižní a východní.
Aby komunisté záměrně dali
ještě více času na dobytí a znásilnění východní Evropy,
Generálové Eisenhower a Marshall postup zdrželi
třetí armády generála Pattona,
jít tak daleko, že zkrátil dodávky benzinu pro Pattonovu armádu.
Patton řekl v srpnu 1944:
„V současné době nejsou naším hlavním problémem Němci,
ale benzín.
Kdyby mi dali dost benzínu, mohl bych jet až do Berlína!"
BITVA O VYDUŠENÍ
Mezi prosincem 1944 a lednem 1945
německé síly vynaložily poslední zoufalé úsilí, aby zahnaly spojenecké síly,
což spojence zcela zaskočilo
a málem obrátil válku na hlavu.
Bojovalo se v lese kolem horské oblasti Belgie,
mohutná německá ofenzíva by byla známá jako bitva v Ardenách.
Americké síly se setkaly s německými tankovými divizemi v Ardenském lese,
bojovali s mrazivým počasím, když mezi sebou bojovali.
Byl to rozhodující okamžik druhé světové války,
což by dalo Hitlerovi poslední šanci odjet zpátky
blížící se spojenecké armády k pobřeží.
Jeho přáním bylo přinutit je znovu k vyjednanému míru.
Čtvrt milionu německých vojáků
valili směrem k západní frontě a přesunuli své jednotky
v tajnosti směrem k bodům východně od Ardenness koncem října.
Spojenci Němce podcenili
a mysleli si, že na takový útok nemají vojenskou sílu.
(?) V prosinci, když Němci postoupili a obklíčili Bastogne,
(?) pak řídil řeku Meuse,
Americké jednotky objevily německé jednotky před a za nimi.
Tisíce spojeneckých vojáků zničily jejich zbraně
a vzdal se v jedné z největších kapitulací ve vojenské historii.
Střeliva bylo málo, protože bataliony měly méně než 10 nábojů na zbraň
a povětrnostní podmínky byly stále chladné a sněhové.
Mrazivé mrazy
neusnadnil to žádné straně v bitvách.
Omrzliny byly nekontrolovatelné a třeskutá zima způsobila další oběti.
Němci proudili dovnitř (?), aby ze všech stran obklíčili spojence v Bastogne.
Kdyby chtěli, mohli teď Němci snadno dobýt Bastogne,
ale místo toho dali Američanům ultimátum ohledně čestné kapitulace.
Spojenci by nic z toho neměli.
Místo toho dorazila spojenecká letadla a začala ostřelovat a bombardovat Němce,
a shazovat zásoby spojencům,
dost na to, aby Američané otočili vývoj.
3. ledna zahájili spojenci protiútok
a 16. ledna hlídky z 1. a 3. armády
se setkal severně od Bastogne a opět zatlačil Němce.
Začátkem února byli Němci zatlačeni tam, kde znovu začali.
Sověti zároveň dobyli životně důležitá ropná pole na východě,
což způsobilo nedostatek paliva pro německé tanky na Západě.
Tento nedostatek paliva jim bránil v dosažení řeky Meuse
a nechal Luftwaffe trvale uvíznout.
Německé ztráty vyčerpaly poslední rezervy a činily 84 834.
Zbývající německé síly budou nyní zahnány zpět na ústup v Berlíně.
Bitva v Ardenách byla také nejkrvavější bitvou
Americké síly bojovaly ve válce, která měla za následek 19 000 mrtvých,
47 000 zraněných a 23 000 zajatých.
SMRT SHORA
Winston Churchill jmenoval židovského profesora Lindemanna
jako jeho osobní poradce.
Rozhodli o tom Lindemann společně s Churchillem
Německo by bylo vystaveno saturaci koberců, neomezenému bombardování,
nebo to, co samy oběti nazývaly teroristický útok.
Lindemann navrhl bombardování německých měst
a že civilní oblasti dělnické třídy byly legitimními cíli.
Tyto bombové útoky začaly 10. srpna 1940,
s bombardováním v malém městě Freiburg.
To bylo předtím, než Němci začali bombardovat britská města.
Cílem bombardování bylo zlomit ducha Němců.
V letech 1940 až 1945 61 německých měst
s celkovou populací 25 milionů duší
byly zničeny při bombardovacích kampaních spojenců.
Spojenci se konkrétně zaměřili na nevinné civilisty.
Mnoho velkých měst, jako je Kolín nad Rýnem a Essen
každý zažil více než 250 nájezdů.
Churchillova promyšlená strategie
zabil co nejvíce německých civilistů.
„Možná příště tak, jak to udělat
bude zabíjet ženy, děti a civilní obyvatelstvo“,
Churchill vysvětlil.
V roce 1943, kdy USA konečně přezbrojily Brity,
civilizace, za kterou Němci zuřivě bojovali
byl nyní obklopen ze všech úhlů.
Každé letadlo míří do Německa
byl naložen tunami trhavin a zápalných bomb.
Nad městy, Američané strategicky
během dne bombardovali průmyslové závody,
zatímco Britové se v noci záměrně zaměřovali na nevinné civilisty,
zaměřené na domy dělnických komunit.
Plán byl způsobit tolik škod, zničit co nejvíce domů,
a zabít co nejvíce žen, dětí a starých lidí.
Churchill chtěl zbourat více než dvě města měsíčně
dokud nikdo nezůstane.
Bomber Harris, bojoval za bombardování měst.
Město, na které se nejvíce zaměřil, byl Berlín. Arthut Harris
V dokumentech z operace Thunderclap to uvedl
chtěl úplnou devastaci centra Berlína.
Další bomby o velké hmotnosti (?) by byly svrženy na město Berlín
než v celé Velké Británii za celou válku.
„Německá města... budou vystavena zkoušce
něco podobného ještě nezažilo
zemí v kontinuitě, závažnosti a rozsahu...
Abychom dosáhli tohoto cíle, neexistují žádné délky násilí, do kterých bychom nezašli."
garantoval Winston Churchill.
Když roje britských bombardérů začaly systematicky ničit Německo,
na národ byly vypuštěny tuny výbušnin,
jako školy, nemocnice, domovy, krásné starověké umění
a architektura byla vymazána.
Spojenci si mysleli, že to sníží německou morálku,
na domácí i bojové frontě až do té míry
absolutní kolaps byl pro Třetí říši nevyhnutelný.
V děsivých válečných zločinech podněcovaných Churchillem a Arthurem Bomberem Harrisem,
stovky tisíc německých civilistů by nyní byly upáleny zaživa
v následných požárních bouřích v německých městech.
Mnoho z těchto náletů sestávalo z počátečních útoků za použití vysoce výbušných bomb
k rozbití budov, po kterých následovaly útoky s použitím tisíců
zápalných bomb k zapálení všech látek,
nábytek a čalounění vystavené výbušninám.
Tímto způsobem byly vytvořeny požární bouře za správných podmínek,
která zaživa upálila desítky tisíc lidí,
zejména ženy a děti doma,
zatímco muži byli vepředu.
První výbušné bomby odpálily řadu budov,
v přípravě na zápalná zařízení
vyřazení náletových varovných systémů
a způsobit masivní zkázu a smrt.
Zcela zničeny byly také protipožární stěny a vodovodní potrubí.
Když řvoucí bombardéry vypustily její smrtící náklad,
na města sestoupilo crescendo ohně.
Drážďany se měnily v oceán ohně.
Teplota vzduchu stoupla na 600 stupňů Celsia.
Vítr o rychlosti až 45 metrů za sekundu nasával veškerý kyslík do středu bouře.
Statisíce lidí byly upáleny zaživa.
Člen posádky RAF řekl:
„Tam dole byli lidé, kteří se usmažili v roztaveném asfaltu na silnicích.
Byli upalováni
a my jsme do tohoto holocaustu míchali zápalné bomby.
Bylo mi strašně líto lidí v tom požáru, který jsem pomáhal rozdmýchávat.
Bylo to zlé.
Všude padají tisíce ohnivých bomb.
Výbuchy, žár, oheň, lidé křičí, lidé hoří, lidé naživu,
ale nebylo to ani po půl hodině...
začalo to vyvíjet něco, co bylo opravdu špatné.
Přišli a shodili všechny tyto zápalné látky
a pak samozřejmě přichází vlna za vlnou...
takže dopad byl silnější,
35 minut, 40 minut po prvním...
byly shozeny bomby, bomby byly shozeny mimo budovu, ve které byl,
zabil mého kamaráda, Harryho a...
a asi tři čtvrtiny lidí tam byly zabity,
a tak jdeš ven, a teď tam vyjdeš a vstaneš (?) k peci.
Je to pec, protože jsme byli v centru Drážďan...
Bylo to...
Byla to druhá vlna, která skutečně způsobila vznik tornáda...
protože pak začali shazovat 4000 librové trháky,
4000 liber napalmu,
(?) což kdyby něco upustil,
(?) byli jsme asi 300 yardů...
Bylo... Oni to spálili
nakrmit oheň, aby se dostal dovnitř vítr.
To je opravdu síla tornáda a ty prostě nemůžeš...
Dehumanizuje vše, cokoli, co jste předtím zažili...
Zkusili????
a první spousta z nich uvízla uprostřed toho...
nemohli utéct...
a na závěr...
(?) vystupují
Byli ještě naživu...
a pak... a pak...
(?) pak vybuchly.
Vlna za vlnou fosforu a zápalných bomb
zaplavilo bezbranné civilní německé obyvatelstvo.
Tisíce německých starců, žen a dětí se udusily
nebo byli zaživa upáleni ve sklepích a tunelech, kde se skrývali
jak byl kyslík vysáván z jejich úkrytů
a přitáhl k plamenům, aby přiživil plameny.
Další tisíce se řítily do vzduchu
a nasávány větry přímo do ohně.
Někteří zahynuli v záblescích bílého žáru.
Zahřejte dostatečně intenzivně, aby roztavilo lidské maso.
Kdekoli byla vodní fontána nebo kanál,
obyvatelé města přiskočili, jen aby byli uvařeni zaživa.
Útoky zanechaly města v zuřícím moři ohně.
Stovky menších požárů se spojily do jednotlivých obrovských požárů.
Pak byly nasávány obrovské masy vzduchu, aby nakrmily peklo,
způsobit umělé tornádo.
Ohnivá bouře v Drážďanech byla tak masivní, že piloti hlásili, že jejich kokpity
skutečně byly osvětleny velkým ohněm.
Sání vzduchu z ohně bylo tak silné, že
vyvracel stromy a zvedal střechy domů na míle daleko.
Lidi zachvátila naprostá panika.
Pak to bylo tak obrovské, že už nezbylo nic.
Všude kolem hořelo...
jen to hořelo, všechno, všechno hořelo.
A město hořelo! Byl tam žhnoucí oheň,
tma a zároveň žhnoucí oheň.
Bylo to nepopsatelné - tak kruté!
Uhořela žena a její dcera. Moje sestra bydlela ve vedlejším domě.
Celkem tam žilo asi dvacet dětí.
Byli upáleni zaživa.
Klesly mi na kolena, třásly se a plakaly.
Několik žen tam leželo s prasklými břichy.
A bylo vidět miminka, protože visely napůl venku.
Mnoho dětí bylo zmrzačeno.
Takové věci jsem viděl všude.
A velmi pomalu člověku otupělo.
Jeden se choval jako zombie.
Někteří našli pohřešované blízké...
většina však ne.
Když útok skončil, vyšel jsem na ulici směrem k ohnivé bouři.
Viděl jsem mrtvé lidi, nahé, a říkal jsem si: Proč jsou nazí?
Byli nazí, protože jim hořelo oblečení
a strhli je z jejich těl.
Nikdy jsem neviděl tolik mrtvých jako po tomto útoku.
„Bylo to hrozné, bylo to hrozné!
Moje dcera přišla na Sachsen Platz, šli jsme po schodech nahoru
a neleželo tam nic než mrtvoly a moje dcera se mě zeptala:
Mami, co to tam leží?
A já jsem jí řekl: Nedívej se, všichni jsou mrtví."
„Bylo to naprosto nesmyslné, těžko se to popisuje.
Každopádně ve tmě ke mně přichází muž
z banky Klein-Schachwitzer a zastaví.
V ruce drží malý kufr a hlasitě se směje,
jako by byl šílený. Bylo to děsivé.
Myslel jsem, že ďábel chodí po zemi a najednou řekl:
My Poláci a Češi jsme věděli, věděli jsme
a zítra bude další útok.
Byl jsem v šoku, nejdřív město a pak tenhle muž.
Stál jsem tam ztuhlý hrůzou."
Poté, co nejprve rozstřílel cílená města na třísky,
britské a americké bombardéry se brzy vrátily do boje
vyděšené skupiny uprchlíků a záchranářů při pokusu o útěk.
Spojenci znovu vylákali civilisty z jejich krytů do otevřeného prostoru.
Když si mysleli, že je po všem,
dvakrát tolik bombardérů se vrátilo s masivním nákladem zápalných bomb
a zapálil vše, co zůstalo, a šířil zuřící ohnivé bouře
do míst, kam uprchlíci Němci uprchli.
Nízko nad městy se objevily americké mustangy, které ostřelovaly vše, co se hýbalo,
včetně kolon vyprošťovacích vozidel a zvířat.
Nízko letící Mustangy kulometně ostřelovaly bezmocné pacienty
stejně jako tisíce starých mužů, žen a dětí,
každý, kdo utekl z města.
Když poslední letadlo opustilo oblohu, města zůstala v troskách.
Ulice byly plné krys, které se hemžily přes hromady mrtvol.
Lidé byli zkapalněni do ??? Hmotnost
které se rozplynuly v asfaltu silnice a některé zůstaly v popelu.
Miliony uprchlíků uprchly z měst,
berou s sebou příběhy o nejstrašnější hrůze, jaké kdy byli svědky.
Po útoku jsem běžel dál. Najednou jsem byl sám, všichni se rozprchli
a vydal jsem se na louky na břehu řeky Labe.
Otočil jsem se a poprvé jsem se rozhlédl a plakal pro Drážďany.
Plakal jsem a plakal pro své rodné město.
Neúnavné tažení RAF proti Německu
během posledních měsíců války byl masivní válečný zločin
který nesloužil absolutně žádnému vojenskému účelu.
Nejhorší ze všech náletů byl ten rozpoutaný na Drážďany.
Pro spojence to nemělo ve válce žádný strategický ani taktický zisk.
Drážďany neměly žádné vojenské základny, žádná komunikační centra
nebo těžký průmysl a žádná protivzdušná obrana.
To bylo známé jako výstavní místo pro kulturu
a jedno z nejkrásnějších měst v Německu.
Tento spojenecký nálet zanechal 24 866 zničených domů.
11 čtverečních mil prvotřídních nemovitostí
a nenahraditelné kulturní poklady totálně zdevastované.
K dispozici je 35 000 rozeznatelných mrtvol k identifikaci
a statisíce k nepoznání.
Více než tři pětiny Drážďan byly zcela zničeny nálety
která trvala více než 14 hodin.
Protože tolik uprchlíků prchajících na východ pobývalo v Drážďanech,
je těžké přesně říci, kolik jich bylo zabito.
Většina poctivých revizionistů odhadovala počet obětí na rozsah
z celkových 350 000 až 600 000 mrtvých.
Mezi Němci se tomu říkalo teroristické bombardování.
Myslím, že i někteří britskí piloti RAF
a Američané to také znali jako teroristické bombardování.
Nedělali si ze sebe srandu, věděli, co dělají.
Zabíjeli ženy a děti
dole v německých městech.
To bylo posvěceno, to bylo schváleno britskou a americkou vládou.
Tento záměrný pokus zabít co nejvíce lidí,
záměrný pokus spálit z povrchu zemského každé německé město
nad určitou velikost, řekněme 25 000 lidí.
Všichni jsme slyšeli o Drážďanech. Pokud ne, měli jsme slyšet o Drážďanech.
Ale co většina lidí neví, je,
téměř každé německé město potkal podobný osud
hrozné ničivé bombardování a pak ohnivá bouře
který vzniká shozením fosforových bomb k zapálení trosek
to rozbilo tohle město na kousky.
Nic mě nepřipravilo na to, že uvidím ženy a děti
vystoupit a letět vzduchem.
Nic mě na to nepřipravilo.
Po Drážďanech jsem byl... cvok, trvalo mi 40 let, než jsem se z toho dostal.
Myslím, že jsem se 40 let ani nezasmál.
Nemohl jsem se ani smát nebo tak něco.
(?) Řekl jsem a stále říkám, a ???
Nikdy neodpustím lidem, kteří všichni provedli ty nájezdy
a to platí pro všechny, Churchill, Attlee, všechny,
(?) co mohou říct.
(?) Pořád bombardovali další města, jako je toto
a pak se samozřejmě pokusili svalit vinu na někoho jiného.
(?) Ne, my jsme měli být ti dobří
a skončili jsme v horším scénáři. (?)
Co mě štve, je, že se to všechno dělo naším jménem.
Teroristické bombardování Německa během druhé světové války
zabilo asi 3 miliony Němců, z toho 500 tisíc dětí,
až 10 milionů zraněných a 25 milionů bezdomovců.