BARBAROSA MŰVELET
Sztálin megszegte a szovjet-lengyel megnemtámadási egyezményt
Lengyelország megszállásával 1939-ben.
Sztálin megszegte a szovjet-finn megnemtámadási szerződést
azzal, hogy 1939-ben hadüzenet nélkül megtámadta Finnországot,
a téli háború kezdete.
A hős finnek visszavágták a nagy Vörös Hadsereget.
Sztálin 1940-ben bombázta Svédországot.
Sztálin megszegte a szovjet-német megnemtámadási szerződés rendelkezését,
Ribbentrop-Molotov Litvánia, Észtország és Lettország megszállásával 1940-ben.
A bolsevikok bevonultak, hogy terrorizálják, kínozzák és megöljék az embereket
a szokásos kommunista gyakorlatban.
A szovjet marhavagon deportálások
több mint félmillió észt, lett és litván sújtotta.
A keresztény európaiakat a Gulágra szállították.
A teljes balti lakosság 12%-át vagy Szibériába deportálták
vagy a zsidó szovjet titkosrendőrség végezte ki.
Sztálin 1940-ben megragadta Kelet-Románia egy darabját
és kényszerítette (?) Romániát, hogy feladja Besszarábiát, Moldvát.
Beteg kettős mércében,
a szövetségesek hallgattak erről a brutális szovjet agresszióról.
Ehelyett 1939. október 15-én aláírták a Churchill-Sztálin paktumot.
Churchill háborúért felelős államtitkár írta alá a végrehajtó dokumentumokat
1940. február 8-án Londonban.
A szövetségesek nem törődtek Lengyelországgal.
Csak a Németország elleni háború indítására használták fel.
És most még mindig nincs bojkott és nincs háborúüzenet a szovjet ellen.
Nincs kommunistaellenes propaganda a médiában
és nem „Sztálin a háborút szító”.
Semmi.
1933 óta, amikor összebarátkozott a szovjetekkel,
Roosevelt következetesen szoros kapcsolatot ápolt az emberekkel
akik vagy kommunisták vagy kommunista szimpatizánsok.
Hitler tisztában volt vele, hogy Sztálin Európa megszállására készül.
Sztálinnal kapcsolatos gyanúja
a szovjet bukása óta legitimnek bizonyultak.
A 103202/06 számú dokumentumot, Kirill Meretskov vezérkari főnök írta alá 1940-ben,
felfedte, hogy Sztálin 1941 júliusában Nyugat-Európa megszállására készült,
az Operatsia Groza (Vihar hadművelet) nevű hatalmas invázióban.
1940. szeptember 18-án kelt,
három hónappal a német "Barbarossa-hadművelet" aláírása előtt.
Miután 1941 februárjában Georgij Zsukov a vezérkari főnök lett,
a tervet MP 41-nek (Mobilisatsyonni Plan 41) hívták.
Megtalálható az úgynevezett "Osobaya Papkában",
egy fájl, amely körülbelül 100 000 szigorúan titkos dokumentumot tartalmaz.
Viktor Szuvorov orosz zsidó történész a „Ledokol” vagy „Jégtörő” című könyvében
meggyőző bizonyítékot ad arra, hogy Hitlert megelőző csapásra kényszerítették
egy hatalmas szovjet katonai gépezet ellen
kész megszállni és elpusztítani egész Nyugat-Európát.
Szuvorov szigorúan titkos szovjet dokumentumokat idéz, ami ezt bizonyítja
a szovjet hadsereg teljes egészében támadóerőként épült fel.
Sztálin a klasszikus oszd meg és uralkodj stratégiát alkalmazta.
Először Nagy-Britanniában, Franciaországban és Németországban reménykedett
leleplezni, megsemmisíteni és kimeríteni
hogy a Vörös Hadsereg betörhessen a területükre Nyugaton.
Minden bolsevik előkészület az invázióra irányult, nem a védekezésre.
A Szovjetunió már korábban is osztódást váltott fel
közelebb a német határhoz.
Öt-tízszer annyi harckocsit, géppuskát gyártott,
ágyúk és repülőgépek, amelyeket Németország elő tudott állítani.
Németország esélyei minden eltelt hónapra rosszabbak lettek.
Tekintettel a kommunisták nyíltan kinyilvánított világhódítási törekvésére,
nem lehetett kétség
hogy Sztálin készen áll a Németország elleni támadásra.
1941-ben NG Kuznyecov admirális a szovjet haditengerészet minisztere volt.
valamint a Szovjet Kommunista Párt Központi Bizottságának tagja.
A háború utáni emlékirataiban így emlékezett:
"Számomra egy dolog minden vitán felül áll,
Sztálin nemcsak hogy nem zárta ki a háború lehetőségét a hitleri Németországgal,
ellenkezőleg, egy ilyen háborút... elkerülhetetlennek tartott...
Sztálin felkészült a háborúra... Széles és változatos előkészületek,
dátumokkal kezdődően.. amelyeket ő maga választott ki.
Hitler felborította számításait."
Németország és olaszok értesültek az Európa elleni tervezett szovjet támadásról
és elkészítette az ellentervet: Barbarossa hadművelet.
1941. június 22-én Hitler megelőző támadásban megszállta a szovjeteket.
Ez a német megelőző csapás
megmentette Európát a Vörös Hadseregtől, legalábbis egy időre.
Sztálin 3 millió katonával készült lecsapni Nyugat-Európára
amikor lehúzott nadrággal elkapják,
ahogy a német katonák a szavakkal vésett övcsatokat vitték
A Gott mit uns, Isten velünk, belépett az immár keresztényellenes Vörös Földjükre.
A Balti-tengertől a Fekete-tengerig,
A német katonák olyan pozíciókba kerültek, hogy elindítsák az inváziót.
A feljegyzett történelem legbrutálisabb csatái
Németországig visszanyúló keleti front mentén zajlott
a Szovjetunión, Magyarországon, Románián, Bulgárián keresztül,
a Balkán, Ukrajna, Fehéroroszország, Lengyelország és a balti államok.
Ezeken a tájakon Európa legbátrabb katonái áldozták életüket
hogy megszabadítsák Európát a bolsevikok terrorja alól.
ukránok, oroszok, észtek, lettek és más kelet-európaiak
üdvözölte a németeket, amint kiszabadultak a rabszolgaságból
és a korábban szovjet kezek alatt elviselt kínzásokat.
A helyi asszonyok megáldották a németeket, miközben elhaladtak.
A nők enni adtak a katonáknak
és a katonák még az otthonok és templomok helyreállításában is segítettek nekik.
...a német falvak, ami belőlünk maradt
beterelték a marhavasútba és Szibériába szállították.
És jó néhány falu valóban eltűnt így.
És szó szerint órák, ha nem percek kérdése volt,
amíg el nem jött a halbstadti sorunk.
És megértem, hogy Halbstadt felét száműzték.
És már a pályaudvaron ültünk.
Ez 1941 szeptembere volt, amikor a német hadsereg lerohanta Ukrajnát
és leállították a száműzetést, leállították a vonatokat, leállították a vonatokat.
És olyan volt számunkra, mintha az Úr küldte volna nekünk az angyalokat.
Itt voltak olyanok, akik beszéltek németül, akik magasan beszéltek,
aki megállította a rettegést, ami 25 éve dúlt ránk,
aki eljött és megnyitotta nekünk a templomokat és azt mondta
„Minden szolgáltatást megkaphat, amit szeretne”.
Olyan volt, mint a mennyország.
Anyám halála napjáig soha...
soha nem szűnt meg beszélni arról a csodálatos két évről, amit eltöltött,
a német hadsereg volt, amikor bejött a német hadsereg és elfoglalta a falvakat.
Beköltöztek hozzánk.
Átvették a házakat, szívesen adtuk. Lehettek volna...
A nagymamám úgy kezdett főzni, mintha kiment volna a divatból
és csodálatos volt, amikor megérkeztek a németek.
És nyilván felállítottak ott bizonyos főhadiszállásokat.
Volt néhány rádióadásuk, bizonyos állomásaik és így tovább,
de a legtöbbjük természetesen elköltözött,
átgázoltak rajtunk, és keletre indultak Moszkva felé folytatott harcukban.
Aztán Moszkva felé nyomultak.
De néhányan visszamaradtak, és teljesen meg voltunk győződve
hogy a németek azért jöttek, hogy megmentsenek minket a kommunizmustól.
És soha nem volt okunk arra, hogy meggondoljuk magunkat.
Miért kellene? A németek a mi szemünkben hősök voltak.
Ahogy a németek kelet felé haladtak, oroszok milliói nem voltak hajlandók harcolni Sztálinért
és ehelyett megadta magát a németeknek.
Sztálin zsarnokságát minden szabadságszerető orosz gyűlölte,
annyira gyűlölt, hogy egész alakulatok
megadta magát, és önként jelentkezett, hogy harcoljon a németekért,
visszavenni szülőföldjüket a zsidó bolsevizmus terrorjától.
Hitler a kommunizmust méregnek tekintette Európa számára
és úgy döntött, hogy élete célja az, hogy kiirtsa és elpusztítsa.
A németeknek semmi ellenük nem volt az oroszokkal mint emberekkel,
hanem a kommunizmus ellen.
Sok orosz önként jelentkezett, hogy harcoljon Hitlerért.
Közel félmillió orosz önkéntes szolgált a frontvonalban
és további 100 000 vagy több szolgáló más nem harci pozíciókban.
Az Orosz Felszabadító Hadsereg antikommunista katonái
német egyenruhát viselt orosz folttal.
1944-ben hivatalosan is átnevezték:
Az orosz népek felszabadításával foglalkozó bizottság fegyveres erői.
Andrej Vlasov tábornok vezette őket, de német főparancsnokság alatt.
Bátran harcoltak, elsősorban kulcsszerepekben a kommunista partizánok ellen.
Vlasov tábornok és Heinrich Himmler találkozott, és kidolgozta a részleteket
egy hatalmas új, oroszokból álló hadsereg megalakításáról.
Áttekintették az 1942-ben írt „Szmolenszki Kiáltványt”,
amely Oroszország kommunista megszállás alóli felszabadításának céljait vázolta fel.
Kikötötte, hogy az új Oroszországban
„...Minden nép elnyeri a nemzeti szabadságot,
beleértve az önrendelkezési jogot is.
A nemzeti függetlenséghez és szabadsághoz való jog megvalósítása lehetséges,
de csak Sztálin és klikkjének megsemmisítése után."
Himmler és Vlasov egyetértettek abban, hogy kezdetben ennek kellett lennie
Az orosz hadifoglyokból és munkásokból szervezett 5 hadosztály
a megszállt keleti területekről,
akiknek a száma addigra elérte az 5 milliót.
Hitler megalakította az Einsatzgruppen egységeket is a szükséges eltávolítás érdekében
a szovjet városok vérszomjas zsidó bolsevik vezetése.
A bűnöző kommunista partizánokat kivégezték és felakasztották
büntetésül azért, amit a keresztény oroszokkal tettek.
Sztálinról most azt pletykálták, hogy összeomlott.
Adolf Hitler elmagyarázta:
„Valószínűleg mindannyian éreztétek, hogy ez keserű és nehéz lépés volt számomra.
A német nép soha nem viselt ellenséges érzelmeket Oroszország népei iránt.
Az elmúlt két évtizedben azonban
a moszkvai zsidó-bolsevik uralkodók megkísérelték
hogy ne csak Németországot, hanem egész Európát lángra lobbantsa.
Németország soha nem próbálkozott
hogy nemzetiszocialista világnézetét elterjessze Oroszországban.
Inkább a moszkvai zsidó-bolsevik uralkodók
folyamatosan megpróbáltak alávetni minket
a többi európai nép pedig uralmukra.
Nemcsak intellektuálisan próbálkoztak ezzel,
de mindenekelőtt katonai eszközökkel.
Erőfeszítéseik eredménye minden nemzetben,
csak káosz, nyomor és éhezés volt."
A moszkvai csata előtt
Hitlernek sikerült legyőznie a szovjet hadsereget és számos foglyot ejtett.
Aztán hihetetlen fagyás történt.
40-50 Celsius-fok nulla alatt.
A hideg gondokat okozott a németeknek.
A német csapatoknak csak nyári egyenruhájuk volt
és a felszerelés is megfagyott a helyszínen.
Egyetlen tank sem tudott mozogni.
Az időjárás erősödik, és a hőmérséklet zuhanni fog.
Az idő döntően a németek ellen fordulna,
és a Wehrmacht Moszkvának utolsó lökése előtt Németország megrekedt.
Eközben Roosevelt meghosszabbította a kölcsönbérleti törvényt
amely még több pénzügyi és katonai segítséget küldene a Szovjetuniónak.
11,3 milliárd, vagyis ma körülbelül 150 milliárd dollár
megmenteni a kommunista rendszert.
Akkoriban szibériai csapatok tömegei voltak
visszahozták az orosz Távol-Keletről
és a németek ellen vetették.
A németeknek nem sikerült elfoglalniuk Moszkvát
és ehelyett ismét visszaszorították őket.
Sztálin szükségét érezte, hogy csapatait blokkoló egységekkel támogassák,
feladata, hogy végezzen ki mindenkit, aki visszavonul a frontról.
Azt is árulónak bélyegezte, akit elfogtak
és később kivégezte ezeket az egykori foglyokat
miközben családtagjaikat küldték a táborokba.
Emlékezned kell arra, hogy amikor a Vörös Hadsereg felvonult,
a Vörös Hadsereg mögött egy második hadsereg, az NKVD hadsereg állt
amelynek saját tankja volt, saját géppuskái és így tovább.
Lövés előre, hogy senki ne tudjon visszalépni.
Sztálin fiát, Jakov Dzsugasvilit 1942-ben elfogta a Wehrmacht.
A Wehrmacht felajánlotta a német foglyok cseréjét
Sztálinnal fia visszatéréséért.
Sztálin ezt elutasította, és kijelentette:
– Nincs Jakov nevű fiam.
Bár a körülmények tisztázatlanok, Jakov később fogságban halt meg.
Egyesek szerint egy hadifogolytábort körülvevő kerítésbe ütközött.
Egyesek azt mondják, hogy meglőtték, miközben megpróbált szökni.
Sztálin bezárult Sztálingrádba, és most gyáván elmenekült a városból.
A sztálingrádi csata a németek és a szovjetek között
harcoltak a stratégiailag létfontosságú szovjet város irányításáért
amelyet Sztálin saját magáról nevezett el,
ma Volgograd néven ismert.
A csata a történelem egyik legvéresebb csatája volt,
közel kétmillió katona és polgári halálesettel.
Sztálin nem hajlandó kivonni a Vörös Hadsereget a városból
hosszú csatához és óriási szenvedéshez vezetett
az éhes polgárok számára.
1942 júliusában Sztálin parancsot adott ki, amely megakadályozta a civilek bejutását.
még a nők és a gyerekek sem hagyják el a várost.
Miután a német támadás elfoglalta a város nagy részét,
az amerikai Lend-Lease felszerelt Vörös Hadsereg
véres házról-házra harcokkal pusztította el a németeket.
A németek által elszenvedett veszteségek lehetetlenné tennék a győzelmet Oroszországban.
Németország háborús gazdasága csak 1943-ban vált totális háborús módra.
azaz túl későn.
1943. február 2-án
Friedrich Paulus tábornagy végül megadta magát a szovjeteknek.
300 000 német, horvát, magyar, román és olasz katona,
köztük 35 000 Németországért harcoló orosz önkéntes
a kommunisták ellen, most már körülvették.
Több mint 11 ezren nem voltak hajlandók letenni a fegyvert a hivatalos megadáskor,
inkább a halálig harcolt a bolsevikok ellen.
Március elejére minden ellenállást felszámoltak.
A megmaradtak kénytelenek voltak kelet felé vonulni
vagy halálra dolgozta magát a szovjet haláltáborokban.
A történészek most megerősítették ezt a 11 237 levélből
akiket katonák küldtek a családjukhoz,
szinte mindegyikük kifejezte hajlandóságát és elszántságát
harcolni a kommunizmus ellen és meghalni a nemzetiszocializmusért harcolva
és a Fhrer Adolf Hitler.
A sztálingrádi csata fordulópont lenne a háborúban.
Az 1943. július 5-től augusztus 23-ig tartó kurszki csata után
a németek több mint kettővel voltak túlsúlyban
és körülbelül 203 000 áldozatot szenvedett,
míg a kommunisták 803 000 ezret veszítettek.
A németek nem érték el céljukat.
Németország teljes körű visszavonulásra kényszerült
mivel az USA új frontot nyitott Olaszországban.
Németország soha többé nem fogja visszaszerezni a kezdeményezést a háborúban.
A németeket folyamatosan teljesen kiszorították a szovjet területről,
ezt követően a szovjetek Kelet-Európában üldözték őket
és magába Németországba 1945-ben.
A németek most a fagyos időjárási viszonyokkal küzdöttek
és egyúttal olyan védelmet is kínált, amelyre nagyon szüksége van
a gyilkos kommunisták elől menekülő menekülteknek.
Egyre többen menekültek kétségbeesetten Nyugatról
hogy biztonságba kerüljön a kommunisták elől.
Aztán persze 1943-ban a történet megváltozott.
A németek pedig visszaszorultak.
És a hátrálásban magukkal vittek minket,
ami megmaradt belőlünk és készségesen mentünk.
Nem mozdult fegyverrel.
Ha visszamaradtunk volna, a kommunisták elvittek volna és kivégeztek volna
és Szibériába szállított minket,
így nagyon szívesen költöztünk, visszavonultunk a németekkel...
Tudod, itt sétáltunk a Birodalom felé, Németország felé,
ami mindig is fiktív hely volt a fejünkben.
Teljesen hittünk Adolf Hitlerben.
Hittünk harcának természetében,
küzdelmének érdemeiben.
Csodálatos német katonák védtek minket végig
és besétáltunk a Birodalomba.
Szóval volt, sok dal volt
útközben az elején ősszel.
Ott volt az egész Hitlerjugend a gyönyörű, csattanós ruházatukkal
és kerékpáron, és friss vizet adtak nekünk,
és a lányok főztek, és tudod, felszolgáltak nekünk kávét és így tovább.
Mindig a katonaság táplált minket.
Volt konyhájuk, terepi konyhájuk, utazásuk ???.
Aztán jött a tél, és fogyott az étel,
a lovak megbetegedtek, az út egyre szűkült.
Rendkívül hideg volt.
Ha a háborúra és a pályára gondolok,
Nem annyira az éhségre gondolok, mint inkább a hidegre. Mindig, mindig hideg volt.
Erre emlékszem.
Aztán persze a tél beköszöntével egyre keményebb lett.
Gyakran idegen házakban kellett éjszakáznunk.
A hadsereg elkobozná a házakat, odahelyezné a menekülteket.
A hadsereg a végsőkig védett minket.
A hadsereg soha nem hagyott cserben minket, soha nem hagyott cserben minket a végsőkig.
Ne feledje azt is, hogy Németországnak akkoriban nem volt szüksége menekültekre.
Tudod, éheztek, küszködtek, nem volt semmijük.
Családként fogadtak minket.
"Ennek a frontnak a célja többé nem az egyes nemzetek védelme,
hanem Európa biztonsága, és így mindenki üdvössége.” – Adolf Hitler
PEARL HARBOR
Miközben a katonák a földön a háború befejezéséért küzdöttek,
vezető politikusok mindent megtettek
politikai okokból folytatni a konfliktust.
1940 októberében, amikor Németország teljes mértékben uralta az európai háborút.
nem volt esély a brit győzelemre,
hacsak az Egyesült Államokat nem lehet bevonni a konfliktusba.
A brit hadikabinet prominens tagja, Lord Arthur Greenwood,
új világrendet kínált a zsidóknak, abban a reményben, hogy bevonják a támogatásukat
hogy egy vonakodó Amerikát ugyanúgy bevonja a háborús konfliktusba
ez történt 1917-ben a Balfour-nyilatkozattal
amely Palesztinát ígérte a zsidóknak az Egyesült Államok beléptetéséért cserébe.
Greenwood prófétai kijelentést tett:
"Ha győzelmet arattunk, és biztosan meg fogjuk..."
Greenwood ígéri:
„A civilizált társadalom háború utáni újjáépítésében
a zsidók számára mindenhol valódi lehetőség kell és lesz
megkülönböztető és építő jellegű hozzájárulást tenni."
És az:
– Tízmillió amerikai fiúra lesz szükség a munka elvégzéséhez.
Az USA 14 hónappal később belép a háborúba.
Chaim Weizmann azt mondta Churchillnek 1941 szeptemberében:
„Sikerült belerángatnunk az Egyesült Államokat az első világháborúba
és ha ők (az USA) megteszik, amit követelünk
ami Palesztinát és a zsidó fegyveres erőket illeti,
akkor megkaphatjuk a zsidókat az USA-ban
hogy az Egyesült Államokat is belerángassa ebbe."
Már 1939-ben George Van Horne Mosely dandártábornok
nyilvánosságra hozta a tervet a New York Tribune-ban:
„A most javasolt háború a megalapítást szolgálja
Zsidó hegemónia az egész világon."
Annak ellenére, hogy a Brit Birodalom már akkor is hatalmas erőforrásokkal rendelkezett
és több millió férfi a rendelkezésére, Churchill és Roosevelt
most szorgalmazná, hogy az Egyesült Államok lépjen be a háborúba.
A történelem során az amerikai nép soha nem volt háborúellenes
vagy olyan egységesek a nézeteik, mint 1939-ben,
arról, hogy kimaradjunk abból, amit egy újabb európai polgárháborúnak láttak.
A Gallup felmérése az amerikaiak 94%-át mutatta ki
határozottan ellenezte a háborúban való részvételt, amikor az 1939 szeptemberében elkezdődött.
A hétköznapi emberek belefáradtak ezekbe a háborúkba.
Ennek ellenére Roosevelt a Kongresszuson keresztül kényszerítette ki a törvényeket
ellentmondva az USA feltételezett semlegességének.
1939-ben Roosevelt hatályon kívül helyezte az Egyesült Államok semlegességi törvényét
Németország ellenségeinek egyoldalú fegyverellátása mellett.
Egy évvel azután, hogy Roosevelt elfogadta a kölcsönbérleti törvényt,
ami hivatalosan véget vetett a háborús semlegesség színlelésének,
amerikai állampolgárok csatlakozását is engedélyezte a brit légierőhöz.
A nemzetközi jog megsértésével
Roosevelt megkezdte az összes német vagyon befagyasztását az Egyesült Államokban
és olajembargót hirdetnek az agresszor nemzetek ellen.
1 milliárd dollár kölcsön-lízingsegélyt küldtek Nagy-Britanniának.
Benjamin Gitlow, az Egyesült Államok Kommunista Pártjának alapító tagja
1940-ben ezt írta a „Bevallom”-ban:
„Amikor Moszkvában voltam, az Egyesült Államokhoz való hozzáállásom
háború esetére szóba került.
Magánként ez volt az összes orosz vezető véleménye, akikkel beszéltem
hogy az Egyesült Államok és Japán közötti rivalizálás
valójában háborúba kell törnie e kettő között."
Mivel Roosevelt tisztában volt azzal, hogy mekkora közérzet van ebben a kérdésben,
többször is hazudott az amerikai népnek a békeszeretetéről
és eltökéltsége, hogy távol tartja az Egyesült Államokat a háborútól,
miközben valójában mindent megtesz, ami tőle telhető
hogy Európát és Amerikát is háborúba vigye.
Mint Németország esetében,
Japán is áttörte Rothschild érdeklődésének béklyóit
és átélt egy gazdasági csodát és egy nemzeti újjászületést.
Nem lehetett megengedni.
Japánt ki kellett vinni, hogy újra a bankárok fejőtehéne legyen.
1941. június 23-án
az Egyesült Államok belügyminisztere, Harold LeClair Ickes,
ezt írta egy feljegyzésében Rooseveltnek:
"Soha nem lesz ilyen jó idő
hogy leállítsuk az olajszállítmányt Japánba, ahogy most is.
Ilyen helyzet alakulhat ki az olaj Japánba történő embargójából
ami nem csak lehetségessé tenné,
de könnyű hatékony módon beszállni ebbe a háborúba.
És ha így közvetve bekerülnénk,
elkerülnénk azt a kritikát, amelyet a kommunista Oroszország szövetségeseként fogadtunk el."
Roosevelt természetesen továbbra is kétségbeesetten kereste a módot, hogy belépjen a háborúba.
Ezután befagyasztotta az összes japán vagyont az Egyesült Államokban
később pedig nemzetközi ellenséges cselekményként olajembargót kényszerítettek Japánra.
Ennek közvetlen eredményeként Japán mostanra elvesztette hozzáférését tengerentúli kereskedelemünk 75%-ához
és importált olajának 88%-át.
Ez oda vezetett, hogy Japánnak mára nem volt elegendő forrása
folytatni a háborút Kínával.
A háború elkerülése érdekében a japánok először tárgyalásokat kezdtek amerikai tisztviselőkkel
aki azt követelte, hogy először Japán vonuljon ki a kommunista Kínából
mielőtt bármilyen embargó véget érne.
Roosevelt természetesen tudta, hogy a japánok
soha nem hagynák magukat ilyen módon megalázni.
Ha a japánok megtagadják, az embargó folytatódna
és összeomlanának a gazdasági fojtogatástól.
Ha eleget tesznek, és minden csapatot kivonnak a szárazföldről,
a kommunizmus elsöpörné Kelet-Ázsiát,
pontosan úgy, mint a háború után,
aminek eredménye a kommunista Kína, valamint a koreai és vietnami háború.
A japánok kaptak egy kétfejű érmét:
éhen halni vagy kommunizmus által.
Úgy döntöttek, hogy mindkét lehetőséget elutasítják, és inkább harcolnak.
Henry Stimson hadititkár így fogalmazott naplójában:
„Egy kényes kérdéssel nézünk szembe a diplomáciai vívással kapcsolatban
hogy megbizonyosodjunk arról, hogy Japán rossz helyzetbe kerül
és megteszi az első rossz mozdulatot – nyílt mozdulatot...
A kérdés az volt, hogyan manőverezzük a japánokat
az első lövés helyzetébe..."
A fő szervezet, amely az állami támogatást propagálta
az USA részvételéért az európai háborúban a Pearl Harbor támadás előtt
volt az ügyesen elnevezett bizottság, amely megvédi Amerikát a szövetségesek megsegítésével.
1940 végén Rush D. Holt nyugat-virginiai szenátor,
részletes vizsgálatot adott ki a bizottságról:
"A bizottság erős kapcsolatokkal rendelkezik bankokkal, biztosítótársaságokkal,
pénzügyi befektető cégek és ipari konszernek.
Ezek viszont befolyást gyakorolnak a főiskolai elnökökre és professzorokra,
valamint az újságokban, a rádióban és más kommunikációs eszközökben."
Holt figyelmeztetett, ha a bizottságnak sikerül háborúba sodornia az Egyesült Államokat:
"Az amerikai fiúk vérüket fogják ömleni
nyerészkedőknek, politikusoknak és „fizetősöknek”.
Ha háború jön, a fehér bizottság szponzorainak kezében vér lesz.
a szükségtelen háborúban elesett amerikaiak vére."
1941 márciusában a bizottság legtöbb pénzügyi támogatójának listája
nyilvánosságra került, és felfedte az erőket
alig várják, hogy Amerikát bevonják az európai háborúba.
Erőteljes nemzetközi, elsősorban zsidó banki érdekek
jól képviseltették magukat.
1941. május 1-i naplóbejegyzésében
Charles A. Lindbergh, az amerikai hős repülő és békevezér,
leleplezte az Egyesült Államokat a háborúba taszító koalíciót:
„A háború iránti nyomás nagy és növekszik.
Az emberek ellenzik, de úgy tűnik, a közigazgatás igen
„a harap a fogában”, és pokoli úton halad a háború felé.
A legtöbb zsidó érdek az országban a háború mögött áll
és ők irányítják sajtónk és rádiónk hatalmas részét
és a legtöbb mozgóképünk."
Dr. Milton Eisenhower Eisenhower tábornok testvére volt. Ő mondta:
„Roosevelt elnök szükségesnek találta, hogy az országot bevonják a második világháborúba
hogy megmentse a szociálpolitikáját."
1941 elején a kongresszusi képviselő, Martin Dies bizottság
egy stratégiai térkép birtokába került, amely egyértelmű bizonyítékot adott
a japánok azon szándékairól, hogy megtámadják Pearl Harbort.
Elkészült a stratégiai térkép
a japán birodalmi katonai hírszerzési osztály.
Martin írta:
"Amint megkaptam a dokumentumot,
Felhívtam Cordell Hull külügyminisztert, és elmondtam neki, hogy mi van.
Hull titkár utasított, hogy senkinek ne adjak tudomást a térképről
és kijelentette, hogy fel fog hívni, amint beszél Roosevelt elnökkel.
Körülbelül egy óra múlva telefonált, hogy beszélt Roosevelttel
és egyetértettek abban, hogy ez nagyon komoly lesz
ha ezzel a térképpel kapcsolatos információ eljut a hírszolgálatokhoz...
Mondtam neki, hogy ez súlyos felelősség
hogy ilyen létfontosságú információkat visszatartson a nyilvánosság elől.
A titkárnő biztosított róla
ő és Roosevelt elengedhetetlennek tartották a honvédelem szempontjából."
Elliott R. Thorpe tábornok katonai attasként szolgált
a holland irányítású Jáván, Hollandiában.
1941-ben, amikor a hollandok megszegték a japán diplomáciai törvénykönyvet,
(?) az elfogott üzenet egy Hawaii elleni tervezett japán támadásra utalt,
a Fülöp-szigeteken és Thaiföldön.
Azonnal továbbította az információt Washingtonnak
és azonnal kézbesítette a dekódolt szöveg másolatait az inclubba
Roosevelt elnök, Cordell Hull külügyminiszter,
Henry Stimson hadügyminiszter,
A hadsereg vezérkari főnöke, George Marshall tábornok
és a haditengerészeti műveletek főnöke, Harold Stark admirális.
A másolatok Harry Hopkinshoz, az FDR kommunista tanácsadójához is eljutottak.
Mert az USA és Nagy-Britannia
most követte a japán haditengerészeti kommunikációs kódokat,
minden fontos japán kód feltört.
Roosevelt tudott a váratlan támadásról,
de semmi figyelmeztetést nem küldtek a Pearl Harbor parancsnokainak.
A haditengerészeti hírszerzés elfogta és lefordította
számos japán haditengerészeti küldetés, amelyek közül néhány egyértelműen leleplező
hogy Pearl Harbort célba vették.
Ha szakadás következne be az amerikai kapcsolatokban,
Tokió különleges rádióriasztást adna ki.
Az időjárás-jelentés során háromszor megismétlendő üzenet az volt
Keleti szél, eső.
A „keleti szél” az Egyesült Államokat jelentette;
Az „eső” a diplomáciai szakadást (háborút) jelentette.
Ezt a leendő üzenetet olyan jelentőségteljesnek ítélték
hogy az amerikai rádiómonitorok folyamatosan figyelték,
és a haditengerészeti osztály speciális emlékeztető kártyákra írta fel.
December 4-én Higashi no kaze ame
sugározta és felvette a washingtoni hírszerzés.
Miközben Japán utolsó provokációit kiadta,
FDR és katonai elnöke, George Marshall,
beállították a csalit a japán halak harapásához.
Az újság nyilvánosságra hozta, hogy Roosevelt háborút tervezett
a Pearl Harbor elleni támadás előtt. – Az FDR haditervei! - Chicago Daily Tribune
Japán sztrájkolhat a hétvégén! - A honolului hirdető
Japán sztrájkolhat a hétvégén! - Hilo Tribune Herald
A japánok a korai előnyszerzés reményében
úgy döntött, hogy a lehető legnagyobb veszélyt sodorja az amerikai haditengerészetre.
1941. december 7-én reggel
Repülőgép-hordozókról indított japán gépek
megtámadta az amerikai flottát a hawaii Pearl Harborban,
18 hajó elsüllyedése vagy súlyos sérülése,
köztük 8 csatahajó, 188 repülőgépet semmisít meg.
A Pearl Harbor elleni támadás hirtelen sajtóőrületet robbant ki
és a hazafias lelkesedés hulláma a háborúba való belépésért.
Rooseveltnek és a körülötte élőknek végre kitör a világháború.
A támadás nem volt meglepetés.
Roosevelt szándékosan engedte 2400 amerikai tengerésznek, hogy minden figyelmeztetés nélkül meghaljanak.
Henry Stimson naplójából,
láthatjuk, hogy Stimson azonnali érzése nem a bánat volt
vagy a Pearl Harborban elvesztett életek miatti felháborodás, inkább a megkönnyebbülés:
"Amikor először jött a hír, hogy Japán megtámadt minket,
az első érzésem megkönnyebbült, hogy válság jött (...)"
Oliver Lyttelton, háborús brit termelési vezető,
tagadhatatlanul igaza volt, amikor kijelentette:
„Ez egy történelmi tévhit
hogy az Egyesült Államokat a háborúba kényszerítették.
Amerika olyan mértékben provokálta a japánokat
hogy támadni kényszerültek."
Hirohito háborús nyilatkozatának szövege egyszer megjelent a New York Times-ban
mielőtt az állítás eltűnt a hivatalos történelem győztesei között.
„...Ezennel hadat üzenünk az Amerikai Egyesült Államoknak és a Brit Birodalomnak
Kelet-Ázsia stabilitásának biztosítása és a világbékéhez való hozzájárulás...
...A nemzetek közötti barátságot ápolni
és minden nemzettel együtt élvezni a jólétet
mindig is birodalmunk külpolitikájának vezérelve volt.
Valóban elkerülhetetlen volt, és távol áll a mi kívánságunktól, hogy birodalmunk
Amerikával és Nagy-Britanniával kardokat kereszteztek (...)"
Hamilton Fish 1941. szeptember 8-án tartotta az első beszédet a Kongresszusban.
hadüzenetet kér Japán ellen.
„FDR: Az érem másik oldala” című könyvében
Fish azt mondja, hogy szégyelli ezt a mai beszédet,
és ha tudta volna, mit tett Roosevelt, hogy Japánt támadásra provokálja,
soha nem kért volna hadüzenetet.
Fish azt mondta, Roosevelt volt a fő tűzjelző, aki meggyújtotta a háború biztosítékát.
Európában és a Csendes-óceánon egyaránt.
CHURCHILL ÉHÉNSÉGE
1943-ban, amikor Japán elfoglalta Burma fontos rizsexportját,
a britek hatalmas mennyiségű rizst vásároltak fel és felhalmozták.
Churchill ezután elrendelte az élelmiszer Indiából való eltérítését
hogy helyette saját csapatait táplálja.
A ma már ritka árucikk, a rizs ára négyszeresére emelkedett.
A búza Ausztráliából,
amelyet korábban is eljuttathattak volna éhező indiánokhoz,
ehelyett a brit csapatokhoz szállították.
Még rosszabb, hogy a brit gyarmati hatóságok ismét Churchill vezetésével,
ténylegesen visszautasította Kanada és az Egyesült Államok ajánlatait
hogy ingyen élelmiszert szállítsanak az éhező országba.
Churchill szándékosan több mint 4 millió ártatlan bengálit éheztetett halálra
erőforrásokat pumpálni a tengelyhatalmak elleni háborúba.
Churchill majdnem annyira gyűlölte az indiánokat, mint a németeket,
mert India függetlenedni akart Nagy-Britanniától.
Gandhi is nagyon pozitívan állt Hitlerhez.
Később, egy háborús kormányülésen Churchill magukat az indiánokat hibáztatta
az éhínség miatt, mondván, hogy "úgy szaporodnak, mint a nyulak".
Ezek az áldozatok nem voltak zsidók, és ezért soha nem hallani róluk.
Churchill meg sem próbálta leplezni, hogy gyűlöli az indiánokat és a németeket:
– Utálom az indiánokat... Vadállati emberek.
Azt is mondta, hogy Gandhi:
„Kézzel-lábbal megkötözve Delhi kapuja előtt kellene feküdnünk,
majd egy hatalmas elefánt taposta
az új alkirály hátán ülve."
Churchill színes kommentárja egy termék lehetett
végső alkoholfüggőségéről
vagy csak az általános antiszociális impulzivitását.
Mitől az egész még nagyobb tragédia
az, hogy az áldozatok soha nem részesültek kártérítésben
és az éhínségért felelős személy
soha nem is vonták felelősségre;
Ehelyett hősként ünnepelték.
D-NAP
Európa puha hasa sebezhetővé vált egy támadásnak
és a romániai olajmezők táplálták a német hadsereget.
Hitler attól tartott, hogy a szövetségesek megtámadják Jugoszláviát, Görögországot
és a balkáni országokat, hogy csökkentsék Németország olajellátását
és végső lökést adnak Németországnak délről és délkeletről.
Egy ilyen támadás katasztrofális és káros lenne Németországra nézve,
de ahelyett, hogy megragadnák ezt az alkalmat, hogy véget vessünk a háborúnak,
Churchill, Dwight Eisenhower, Montgomery és George Marshall
ehelyett ragaszkodott az invázió előkészítéséhez
erősen megerősített Észak-Franciaországnak a háború meghosszabbítása érdekében,
Ölj meg több európait, és vásárolj a szovjeteknek időt, hogy nyugat felé vonuljanak,
és végül lehetővé teszi Sztálint
hogy úgy vegyék el egész Kelet-Európát, ahogy megbeszélték.
Ennek oka az volt, hogy Roosevelt és Henry Morgenthau
háború utáni világot képzelt el, amelyben a szovjetek és az Egyesült Államok
egyesítené erőit az alapok lerakására
egy kommunista nemzetközi világkormánynak, az ENSZ-nek.
1944 6. hónapja 6. napjának 6. órájában,
A brit, amerikai és kanadai erők átkeltek a La Manche csatornán
és elindította a D-nap inváziót,
partraszállás a németek által megszállt Franciaországban, Normandia partjainál.
Roosevelt és Churchill évekig biztosították a Szovjetuniót
katonai és pénzügyi segítséggel.
Most végre elküldték csapataikat, hogy harcoljanak és meghaljanak a kommunizmusért.
Közel 10 000 ember vesztette életét a Hitler által megerősített normandiai strandokon megrohamozva.
Végül az Overlord (művelet) sikeresen létrejött
100 000 fős kezdeti partszakasz.
Erről az észak-franciaországi bázisról
a szövetségeseket megerősítették a Németország felé történő nyomuláshoz.
Ugyanakkor a vörös terror előrenyomult keletről,
fogig felszerelve a Roosevelt fejlett amerikai segítségével.
Olaszország szintén szövetséges megszállás alatt áll,
Németországnak most három frontot kellett megvédenie: nyugati, déli és keleti.
Annak érdekében, hogy szándékosan a kommunisták
még több idő Kelet-Európa meghódítására és megerőszakolására,
Eisenhower és Marshall tábornok késleltette az előrenyomulást
Patton tábornok harmadik hadseregéből,
odáig megy, hogy feldarabolja a Patton hadseregének szállított benzint.
Patton ezt mondta 1944 augusztusában:
„Jelenleg nem a németek jelentik a legfőbb nehézségünket,
hanem benzin.
Ha elég gázt adnának, egészen Berlinig mehetnék!"
A DUGULÁS CSATA
1944 decembere és 1945 januárja között
a német erők utolsó kétségbeesett erőfeszítést tettek a szövetséges erők visszaszorítására,
ami teljesen meglepte a szövetségeseket
és majdnem a feje tetejére állította a háborút.
Harcolt az erdőben Belgium hegyvidéke körül,
a hatalmas német offenzívát a dudorcsata néven ismerik.
Az amerikai erők német páncéloshadosztályokkal találkoztak az Ardennek-erdőben,
küzdöttek a hideg időjárással, miközben harcoltak egymással.
A második világháború döntő pillanata volt,
amivel Hitler egy utolsó esélyt adna a visszahajtásra
a közeledő szövetséges hadseregek a partvonalhoz.
Az volt a vágya, hogy ismét visszakényszerítse őket a tárgyalásos békére.
Negyedmillió német katona
a nyugati front felé gördültek és megmozdították egységeiket
október végén titokban Ardennesstől keletre fekvő pontok felé.
A szövetségesek alábecsülték a németeket
és úgy gondolták, nincs katonai erejük egy ilyen támadáshoz.
(?) Decemberben a németek előrenyomulásával Bastogne-t körülveszik,
(?) majd meghajtotta a Meuse folyót,
Az amerikai csapatok német csapatokat fedeztek fel előttük és mögöttük.
Szövetséges katonák ezrei semmisítették meg fegyvereiket
és feladta a hadtörténelem egyik legnagyobb megadását.
A lőszer kevés volt, mivel a zászlóaljak fegyverenként 10 töltényre csökkentek
és az időjárási viszonyok továbbra is hidegek és havasak voltak.
A fagyos hideg körülmények
nem könnyítette meg egyik fél dolgát sem a csatákban.
A fagyhalálok tomboltak, és a csípős hideg további áldozatokat okozott.
A németek beözönlöttek (?), hogy Bastogne-ban minden oldalról bekerítsék a szövetségeseket.
Ha akarták, a németek most könnyen bevehették volna Bastogne-t,
de ehelyett ultimátumot adtak az amerikaiaknak a becsületes meghódolás miatt.
A szövetségeseknek semmijük sem lenne.
Ehelyett szövetséges repülőgépek érkeztek, és elkezdték csapni és bombázni a németeket,
és utánpótlást ad a szövetségeseknek,
elég ahhoz, hogy az amerikaiak megfordítsák a helyzetet.
Január 3-án a szövetségesek ellentámadást indítottak
január 16-án pedig az 1. és 3. hadsereg járőrei
Bastogne-tól északra találkozott, és ismét visszaszorította a németeket.
Február elejére a németek ismét visszaszorultak onnan, ahonnan elindultak.
Ugyanakkor a szovjetek elfoglalták a keleti létfontosságú olajmezőket,
ami üzemanyaghiányt okozott a nyugati német tankoknak.
Az üzemanyag hiánya megakadályozta, hogy elérjék a Meuse folyót
és végleg rekedt állapotban hagyta a Luftwaffét.
A német veszteségek kimerítették az utolsó tartalékokat, és 84 834-et tettek ki.
A megmaradt német erőket most visszavonulásra kényszerítik Berlinbe.
A kidudorodási csata egyben a legvéresebb csata volt
Az amerikai erők harcoltak a háborúban, amelynek 19 000 halottja volt,
47 000 sebesült és 23 000 fogságba esett.
HALÁL FENTRŐL
Winston Churchill kinevezte Lindemann zsidó professzort
mint személyes tanácsadója.
Lindemann Churchill-lel együtt úgy döntött
Németországot területi szőnyegtelítettségnek, korlátlan bombázásnak lenne kitéve,
vagy amit maguk az áldozatok neveztek terrorrobbantásnak.
Lindemann német városok bombázását javasolta
és hogy a munkásosztály polgári területei legitim célpontok voltak.
Ezek a bombázások 1940. augusztus 10-én kezdődtek,
a freiburgi kisváros bombázásával.
Ez azelőtt történt, hogy a németek bombázni kezdték volna a brit városokat.
A bombázások célja a németek szellemiségének megtörése volt.
1940 és 1945 között 61 német város
összesen 25 millió lélekszámmal
megsemmisültek a szövetségesek bombázásai során.
A szövetségesek kifejezetten ártatlan civileket vettek célba.
Sok nagyváros, mint például Köln és Essen
egyenként több mint 250 rajtaütést éltek át.
Churchill tudatos stratégiája
a lehető legtöbb német civilt megölte.
"Talán legközelebb úgy, ahogyan megteszem
nőket, gyerekeket és polgári lakosságot fog megölni"
– magyarázta Churchill.
1943-ban, amikor az Egyesült Államok végre újra felfegyverezte a briteket,
a civilizáció, amelyért a németek hevesen küzdöttek
most minden szögből körül volt véve.
Mindegyik gép Németország felé tart
tonna erős robbanóanyaggal és gyújtóbombával volt megrakva.
A városok felett az amerikaiak stratégiailag
ipari üzemeket bombáztak a nap folyamán,
míg a britek éjszaka szándékosan ártatlan civileket vettek célba,
a munkásközösségek házait célozva meg.
A terv az volt, hogy minél több kárt okozzunk, minél több házat leromboljunk,
és minél több nőt, gyereket és időst megölni.
Churchill havonta több mint két várost akart lerombolni
amíg egyik sem marad.
Bombázó Harris, kiállt a városok bombázása ellen.
A város, amelyre leginkább összpontosított, Berlin volt. Arthut Harris
A Thunderclap hadművelet dokumentumaiban ezt állította
Berlin belvárosának teljes lerombolását akarta.
Újabb széles tömegű (?) váróbombákat dobnának Berlin városára
mint egész Nagy-Britanniában az egész háború alatt.
„A német városok... megpróbáltatásnak lesznek kitéve
amihez hasonlót még soha nem tapasztaltak
egy ország által folytonosságban, súlyosságban és nagyságrendben...
E cél elérése érdekében nincs olyan hosszú erőszak, amelyhez ne mennénk el."
garantálta Winston Churchill.
Ahogy a brit bombázók rajok megkezdték Németország szisztematikus pusztítását,
tonnányi robbanóanyagot szabadítottak a nemzetre,
mint iskolák, kórházak, otthonok, gyönyörű ősi művészet
és az építészet mind eltörölték.
A szövetségesek úgy gondolták, hogy ez csökkenti a német morált,
mind a hazai, mind a harci fronton, egészen addig
Az abszolút összeomlás elkerülhetetlen volt a Harmadik Birodalom számára.
A Churchill és Arthur Bomber Harris által felbujtott szörnyű háborús bűnökben,
több százezer német civilt most elevenen elégetnének
a német városok következményes tűzviharaiban.
A rajtaütések nagy része nagy robbanásveszélyes bombákat használó kezdeti támadásokból állt
épületek szétverésére, majd ezres támadásokra
gyújtóbombák, hogy felgyújtsák az összes szövetet,
a robbanóanyag által kitett bútorok és kárpitok.
Ily módon tűzviharok keletkeztek megfelelő körülmények között,
amely több tízezer embert égetett el élve,
különösen az otthoni nők és gyerekek,
míg a férfiak a fronton voltak.
Az első robbanóbombák egy sor épületet felrobbantottak,
gyújtószerkezetek előkészítése során
kiüti a légiriasztó rendszereket
és hatalmas pusztítást és halált okozva.
A tűzfalak és a vízvezetékek is teljesen megsemmisültek.
Amikor az üvöltő bombázók elengedték halálos rakományát,
tűz crescendo ereszkedett a városokra.
Drezda a tűz óceánjává változott.
A levegő hőmérséklete 600 Celsius fokra emelkedett.
A másodpercenkénti 45 méteres szél minden oxigént beszívott a vihar közepébe.
Több százezer ember égett el élve.
A RAF egyik legénysége azt mondta:
„Odalent emberek haltak meg az olvadt aszfaltban az utakon.
Égették őket
és gyújtóbombákat kevertünk ebbe a holokausztba.
Borzasztóan sajnáltam az embereket abban a tűzben, akiket segítettem felgyújtani.
Gonosz volt.
Tűzbombák ezrei hullanak le mindenfelé.
Robbanások, hőség, tűz, emberek sikoltozása, égő emberek, élő emberek,
de nem fél óra múlva...
elkezdett fejlődni valami, ami nagyon rossz volt.
Odajöttek, és eldobták ezeket a gyújtogatókat
aztán persze hullámról hullámra jön át...
így az ütközés erősebb volt,
35 perccel, 40 perccel az első után...
bombákat dobtak le, bombákat dobtak le azon az épületen kívül, amelyben tartózkodott,
megölte a páromat, Harryt és a...
és az ott tartózkodó emberek körülbelül háromnegyedét megölték,
és így kimész, és most kijössz oda, és felemelkedsz (?) a kemencéhez.
Ez egy kemence, mert Drezda központjában voltunk...
Ez volt a...
Ez volt a második hullám, amely valóban létrehozta a tornádót...
mert akkor elkezdték dobni a 4000 fontos kasszasikereket,
4000 font napalm,
(?) és ha elejtett valamit,
(?) kb 300 métert voltunk...
Volt... Elégették
táplálni a tüzet, hogy bejöjjön a szél.
Ez tényleg tornádóerő, és egyszerűen nem lehet...
Dehumanizál mindent, bármit, amit korábban tapasztaltál...
Kipróbálták????
és az első tétel a közepén ragadt...
nem tudtak elmenekülni...
és a végén...
(?) kigyúlnak
Még éltek...
és akkor... és akkor...
(?) aztán felrobbantak.
Hullám hullámra foszfor és gyújtóbombák
átmosta a védtelen polgári német lakosságot.
Német idősek, nők és gyerekek ezrei fulladtak meg
vagy elevenen elégették a pincékben és alagutakban, ahol rejtőzködtek
ahogy az oxigént kiszívták rejtekhelyeikről
és a láng felé húzta, hogy táplálja a lángokat.
Több ezren repültek a levegőbe
és beszívta a szél, egyenesen a tűzbe.
Néhányan elpusztultak a fehér hőségben.
Elég erős hő ahhoz, hogy az emberi hús megolvadjon.
Ahol volt szökőkút vagy csatorna,
a város lakói csak azért ugrottak be, hogy élve főzzék meg őket.
A támadások tomboló tűztengerben hagyták a városokat.
Kisebb tüzek százai olvadtak össze egyetlen hatalmas tűzvészben.
Ezután hatalmas levegőtömegeket szívtak be, hogy táplálják a pokolgépet,
mesterséges tornádót okozva.
A drezdai tűzvihar olyan hatalmas volt, hogy a pilóták arról számoltak be, hogy a pilótafülke
valójában a nagy tűz világította meg.
A tűz légszívása olyan erős volt, hogy
fákat csavart ki gyökeréből, és tetőket emelt fel a mérföldekkel távolabbi házakról.
Teljes pánik tört rá az emberekre.
Aztán olyan hatalmas lett, hogy nem maradt semmi.
Körös-körül égett...
csak égett, minden, minden égett.
És a város égett! Izzó tűz volt,
sötétség és egyben az izzó tűz.
Leírhatatlan volt – olyan kegyetlen!
Egy nő és lánya megégett. A nővérem a szomszéd házban lakott.
Összesen körülbelül húsz gyerek élt ott.
Élve elégették őket.
Letérdeltek a térdemre, remegtek és sírtak.
Több nő feküdt ott úgy, hogy felpattant a hasa.
És látni lehetett a babákat, mert félig kint lógtak.
Sok babát megcsonkítottak.
Ilyeneket mindenhol láttam.
És nagyon lassan az ember elzsibbadt.
Az egyik zombiként viselkedett.
Néhányan eltűnt szeretteire bukkantak...
a legtöbben azonban nem.
Amikor véget ért a támadás, kimentem az utcára, a tűzvihar felé.
Halottakat láttam meztelenül, és arra gondoltam: Miért meztelenek?
Meztelenek voltak, mert kigyulladt a ruhájuk
és letépték őket a testükről.
Soha nem láttam annyi halottat, mint a támadás után.
„Szörnyű volt, szörnyű volt!
A lányom a Sachsen Platz-ra jött, felmentünk a lépcsőn
és nem feküdt ott más, csak holttestek, és a lányom megkérdezte tőlem:
Mami, mi fekszik ott?
És azt mondtam neki: Ne nézd, mind holttestek.
„Teljesen értelmetlen volt, nehéz leírni.
Különben is, a sötétben egy férfi jön felém
a Klein-Schachwitzer banktól és megáll.
Egy kis bőröndöt tart a kezében, és hangosan nevet,
mintha őrült volna. Ijesztő volt.
Azt hittem, az ördög járja a földet, és hirtelen így szólt:
Mi lengyelek és csehek, tudtuk, tudtuk
holnap pedig újabb támadás lesz.
Sokkos állapotban voltam, először a város, majd ez az ember.
Ott álltam, lefagyva a rémülettől."
Miután először szétrobbantotta a megcélzott városokat,
a brit és amerikai bombázók hamarosan visszatértek a harcba
menekültek és mentők rémült csoportjai, amint megpróbáltak elmenekülni.
A szövetségesek újra a szabadba csalogatták a civileket menedékhelyeikről.
Ahogy azt hitték, mindennek vége,
kétszer annyi bombázó tért vissza hatalmas rakományú gyújtóbombákkal
és meggyújtott mindent, ami megmaradt, és tomboló tűzviharokat terjesztett
azokra a helyekre, ahová a németek menekültek.
Az amerikai mustangok alacsonyan jelentek meg a városok felett, és mindent elleptek, ami mozgott,
beleértve a mentőjárművek és állatok oszlopait.
Az alacsonyan repülő Mustangok tehetetlen betegeket géppuskáztak
valamint több ezer idős férfi, nő és gyerek,
mindenki, aki megszökött a városból.
Amikor az utolsó repülőgép is elhagyta az eget, a városok romokban maradtak.
Az utcák tele voltak patkányokkal, amelyek a holttestek halmai között nyüzsögtek.
Embereket cseppfolyósítottak egy ??? tömeg
amely beleolvadt az út aszfaltjába, és néhány hamuban maradt.
Menekültek milliói menekültek el a városokból,
magukkal vitték történeteiket a valaha látott legszörnyűbb borzalomról.
A támadás után tovább futottam. Hirtelen egyedül maradtam, mindenki szétszóródott
és elmentem az Elba folyó partján lévő rétekre.
Megfordultam, és először körbenéztem, és Drezdáért sírtam.
Sírtam és sírtam a szülővárosomért.
A RAF-ok könyörtelenül kampányolnak Németország ellen
a háború utolsó hónapjaiban hatalmas háborús bûn volt
amely egyáltalán nem szolgált katonai célt.
Az összes rajtaütés közül a legrosszabb az volt, amelyet Drezdában indítottak el.
Semmiféle stratégiai vagy taktikai előnye nem volt a háborúban a szövetségesek számára.
Drezdában nem voltak katonai bázisok, nem voltak kommunikációs központok
vagy nehézipar és nincs légvédelem.
A kultúra bemutatóhelyeként ismerték
és Németország egyik legszebb városa.
Ez a szövetséges légitámadás 24 866 otthont pusztított el.
11 négyzetmérföldnyi kiváló ingatlan
és a pótolhatatlan kulturális kincsek teljesen elpusztultak.
35 000 felismerhető holttest áll rendelkezésre azonosításra
és több százezer felismerhetetlen.
Drezda több mint háromötödét teljesen elpusztították a bombatámadások
ami több mint 14 óráig tartott.
Mivel sok kelet felé menekülő menekült tartózkodott Drezdában,
nehéz megmondani, hogy pontosan hányan haltak meg.
A legtöbb becsületes revizionista a halálos áldozatok számát szélesre becsülte
összesen 350 000-től 600 000 halottig.
A németek körében terrorbombázásnak nevezték.
Szerintem még néhány RAF brit pilóta is
és az amerikaiak terrorbombázásnak is ismerték.
Nem viccelték magukat, tudták, mit csinálnak.
Nőket és gyerekeket mészároltak le
lent a német városokban.
Ezt szentesítették, amit a brit és az amerikai kormány szentesített.
Ez a szándékos kísérlet a lehető legtöbb ember megölésére,
szándékos kísérlet, hogy minden német várost a föld színéről felperzseljenek
egy bizonyos méret felett, mondjuk 25 000 ember.
Mindannyian hallottunk Drezdáról. Ha nem, akkor hallanunk kellett volna Drezdáról.
De amit a legtöbb ember nem tud, az az,
szinte minden német város hasonló sorsra jutott
szörnyű pusztító bombázás, majd tűzvihar
amelyet foszforbombák ledobásával hoznak létre, hogy meggyújtsák a törmeléket
ez a város darabjaira robbant.
Semmi sem készített fel arra, hogy nőket és gyerekeket lássak
felszállt és a levegőben repül.
Semmi sem készített fel erre.
Drezda után... bolond voltam, 40 évbe telt, hogy túllépjek rajta.
Azt hiszem, 40 évig nem is nevettem.
Még nevetni sem tudtam, vagy ilyesmi.
(?) Mondtam és még mindig mondom, és ???
Soha nem bocsátok meg azoknak, akik mindannyian végrehajtották azokat a razziákat
és ez mindnyájukra vonatkozik, Churchillre, Attlee-re, mindegyikre,
(?) bármit mondhatnak.
(?) Továbbra is folytatták így a bombázást más városokban
aztán persze megpróbálták másra hárítani a felelősséget.
(? ) Nem, nekünk kellett volna a jó fiúknak lennünk
és rosszabb forgatókönyvben végeztünk. (?)
Engem az bosszant, hogy mindez a mi nevünkben történt.
Németország terrorbombázásai a második világháború alatt
körülbelül 3 millió német halt meg, közülük 500 ezer gyerek,
legfeljebb 10 millió sebesült és 25 millió hajléktalan.