DRIFT BARBAROSSA
Stalin brøt den sovjet-polske ikke-angrepspakten
ved å invadere Polen i 1939.
Stalin brøt den sovjetisk-finske ikke-angrepspakten
ved å invadere Finland i 1939 uten noen krigserklæring,
starter vinterkrigen.
De heroiske finnene kjempet tilbake den store røde hæren.
Stalin bombet Sverige i 1940.
Stalin brøt en bestemmelse i den sovjetisk-tyske ikke-angrepspakten,
Ribbentrop-Molotov, ved å invadere Litauen, Estland og Latvia i 1940.
Bolsjevikene rullet inn for å terrorisere, torturere og drepe folket
i standard kommunistisk praksis.
De sovjetiske kvegbildeportasjonene
rammet mer enn en halv million estiske, latviske og litauere.
Kristne europeere ble fraktet til Gulag.
12 % av hele den baltiske befolkningen ble enten deportert til Sibir
eller henrettet av det jødiske sovjetiske hemmelige politiet.
Stalin tok et stykke øst av Romania i 1940
og tvang (?) Romania til å overgi Bessarabia, Moldavia.
I en kvalmende dobbeltmoral,
de allierte forble tause om denne brutale sovjetiske aggresjonen.
I stedet ble Churchill-Stalin-pakten signert 15. oktober 1939.
Utenriksminister for krig, Churchill, signerte de utøvende dokumentene
av denne pakten 8. februar 1940 i London.
De allierte brydde seg ikke om Polen.
De brukte henne bare til å starte krigen mot Tyskland.
Og nå, fortsatt ingen boikotter og ingen krigserklæringer mot Sovjet.
Ingen antikommunistisk propaganda i media
og ingen 'Stalin er krigshesten'.
Ingenting.
Siden 1933, da han ble venn med sovjeterne,
Roosevelt hadde konsekvent opprettholdt nære forhold til mennesker
som enten er kommunister eller kommunistiske sympatisører.
Hitler var godt klar over at Stalin var på vei for å invadere Europa.
Hans mistanker om Stalin
har siden Sovjets fall blitt bevist som legitime.
Dokument N� 103202/06 signert stabssjef Kirill Meretskov i 1940,
avslørte at Stalin forberedte seg på å invadere Vest-Europa i juli 1941,
i en massiv invasjon kalt Operatsia Groza (Operasjon Tordenvær).
Den er datert 18. september 1940,
tre måneder før den tyske «Operasjon Barbarossa» ble signert.
Etter at Georgy Zhukov ble sjef for generalstaben i februar 1941,
planen ble kalt MP 41 (Mobilisatsyonni Plan 41).
Den kan bli funnet i den såkalte "Osobaya Papka",
en fil som inneholder rundt 100 000 topphemmelige dokumenter.
I boken "Ledokol" eller "Icebreaker", den russiske jødiske historikeren Viktor Suvorov
gir oss overbevisende bevis på at Hitler ble tvunget til et forebyggende angrep
mot en massiv sovjetisk militærmaskin
klar til å invadere og ødelegge hele Vest-Europa.
Suvorov siterer topphemmelige sovjetiske dokumenter, som beviser det
den sovjetiske hæren var i sin helhet bygget som en offensiv styrke.
Stalin brukte den klassiske skille og erob-strategien.
Han håpet først på Storbritannia, Frankrike og Tyskland
å bli avslørt, ødelagt og utmattet
slik at den røde hæren skulle være i stand til å invadere deres territorium i Vesten.
Alle bolsjevikiske forberedelser var for invasjon, ikke forsvar.
Sovjetunionen hadde allerede flyttet divisjon etter divisjon
nærmere den tyske grensen.
Den produserte fem til ti ganger antallet stridsvogner, maskingevær,
kanoner og fly som Tyskland var i stand til å produsere.
For hver måned som gikk, ble Tysklands odds dårligere.
Gitt kommunistene åpent uttalte ambisjoner om å erobre verden,
det kunne ikke vært noen tvil
at Stalin var klar for et angrep på Tyskland.
I 1941 var admiral NG Kuznetsov en sovjetisk marineminister,
samt medlem av sentralkomiteen til det sovjetiske kommunistpartiet.
I sine memoarer etter krigen husket han:
"For meg er det én ting hinsides alle argumenter,
Stalin utelukket ikke bare muligheten for krig med Hitlers Tyskland,
tvert imot, han anså en slik krig... uunngåelig...
Stalin gjorde forberedelser til krig... Brede og varierte forberedelser,
begynner på datoer ... som han selv hadde valgt.
Hitler forstyrret beregningene sine."
Tyskland og italienere har fått vite om det planlagte sovjetiske angrepet på Europa
og utarbeidet motplanen: Operasjon Barbarossa.
Den 22. juni 1941 invaderte Hitler Sovjet i et forebyggende angrep.
Denne tyske forebyggende streiken
reddet Europa fra den røde hæren, i det minste for en stund.
Stalin var i ferd med å slå Vest-Europa med 3 millioner soldater
når de blir tatt med buksene nede,
som tyske soldater bar beltespenner inngravert med ordene
Gott mit uns, Gud med oss, gikk inn i deres nå antikristne Røde Land.
Fra Østersjøen til Svartehavet,
Tyske soldater kom i posisjoner for å starte invasjonen.
De mest brutale kampene i registrert historie
fant sted langs østfronten, som strakte seg tilbake til Tyskland
gjennom Sovjetunionen, Ungarn, Romania, Bulgaria,
Balkan, Ukraina, Hviterussland, Polen og de baltiske statene.
I disse landskapene ofret Europas modigste soldater livet
å frigjøre Europa fra bolsjevikenes terror.
Ukrainere, russere, estere, latviere og andre østeuropeere
ønsket tyskerne velkommen da de ble frigjort fra slaveriet
og tortur som tidligere ble utholdt under sovjetiske hender.
Lokale kvinner velsignet tyskerne da de passerte.
Kvinner ga soldatene mat
og soldatene hjalp dem til og med med å restaurere hjem og kirker.
...de tyske landsbyene, det som var igjen av oss
ble drevet inn i storfetogene og fraktet til Sibir.
Og ganske mange landsbyer forsvant virkelig på den måten.
Og det var bokstavelig talt et spørsmål om timer, om ikke minutter,
til vår tur i Halbstadt kom.
Og jeg forstår at faktisk halve Halbstadt ble forvist.
Og vi satt allerede på jernbanestasjonen.
Dette var september 1941, da den tyske hæren overkjørte Ukraina
og stoppet eksil, stoppet togene, de stoppet togene.
Og det var for oss som om Herren hadde sendt oss englene.
Her var folk som snakket tysk, som snakket høytysk,
som stoppet terroren som hadde vært over oss i 25 år,
som kom og åpnet kirkene for oss og sa
"du kan få alle de tjenestene du ønsker".
Det var som himmelen.
Min mor, til den dagen hun døde, aldri...
aldri sluttet å snakke om de fantastiske to årene hun hadde,
var den tyske hæren, da den tyske hæren kom og tok over landsbyene.
De flyttet inn på oss.
De overtok husene, vi ga dem gjerne. De kunne ha...
Min bestemor begynte å lage mat som om matlaging var ute av moten
og det var storartet da tyskerne kom.
Og de opprettet, tilsynelatende, visse hovedkvarterer der.
De hadde noen radiosendinger, visse stasjoner og så videre,
men de fleste av dem flyttet, selvfølgelig,
løp over oss og beveget seg østover i kampen mot Moskva.
Og så presset de mot Moskva.
Men noen holdt seg tilbake og vi var helt overbevist
at tyskerne var kommet for å redde oss fra kommunismen.
Og det var aldri noen grunn for oss til å ombestemme oss.
Hvorfor skulle vi det? Tyskerne var helter i våre øyne.
Da tyskerne rykket østover, nektet millioner av russere å kjempe for Stalin
og overga seg i stedet til tyskerne.
Stalins tyranni ble hatet av alle frihetselskende russere,
så hatet faktisk, at hele formasjoner
overga seg og meldte seg frivillig til å kjempe for tyskerne i stedet,
tar tilbake sitt moderland fra den jødiske bolsjevismens terror.
Hitler så på kommunismen som en gift for Europa
og bestemte seg for at hensikten med livet hans var å utrydde og ødelegge det.
Tyskerne hadde ingenting imot russerne som folk,
men i stedet mot kommunismen.
Mange russere meldte seg frivillig til å kjempe for Hitler i stedet.
Nesten en halv million russiske frivillige tjenestegjorde i frontlinjen
og ytterligere 100 000 eller mer som tjener i andre ikke-kampstillinger.
De antikommunistiske soldatene til den russiske frigjøringshæren
hadde på seg tyske uniformer med russisk lapp.
I 1944 ble det offisielt omdøpt:
De væpnede styrkene til komiteen for frigjøring av folkene i Russland.
De ble ledet av general Andrey Vlasov, men under tysk overkommando.
De kjempet tappert, først og fremst i nøkkelroller mot de kommunistiske partisanene.
General Vlasov og Heinrich Himmler møttes og strøk ut detaljer
av dannelsen av en massiv ny hær sammensatt av russere.
De gikk gjennom det som ble kalt 'The Smolensk Manifesto', skrevet i 1942,
som skisserte mål om å frigjøre Russland fra den kommunistiske okkupasjonen.
Det fastsatte det i det nye Russland
"...Hvert folk vil oppnå nasjonal frihet,
inkludert retten til selvbestemmelse.
Realiseringen av denne retten til nasjonal uavhengighet og frihet er mulig,
imidlertid først etter å ha ødelagt Stalin og hans klikk."
Himmler og Vlasov var enige om at det først skulle være det
5 divisjoner organisert fra russiske krigsfanger og arbeidere
fra de okkuperte østlige områdene,
hvis antall da hadde nådd over 5 millioner.
Hitler dannet også Einsatzgruppens enheter for den nødvendige fjerningen
av det blodtørstige jødiske bolsjevikledelsen fra de sovjetiske byene.
Kriminelle kommunistiske partisaner ble henrettet og hengt
som straff for det de hadde gjort mot de kristne russerne.
Det ryktes nå at Stalin hadde fått et sammenbrudd.
Adolf Hitler forklarte:
«Dere følte nok alle at dette var et bittert og vanskelig skritt for meg.
Det tyske folket har aldri hatt fiendtlige følelser overfor folkene i Russland.
I løpet av de siste to tiårene har imidlertid
de jødisk-bolsjevikiske herskerne i Moskva har forsøkt
å sette ikke bare Tyskland, men hele Europa i brann.
Tyskland har aldri forsøkt
å spre sitt nasjonalsosialistiske verdensbilde til Russland.
Snarere de jødisk-bolsjevikiske herskerne i Moskva
har hele tiden forsøkt å underkaste oss
og de andre europeiske folkene til deres styre.
De har forsøkt dette ikke bare intellektuelt,
men fremfor alt gjennom militære midler.
Resultatene av deres innsats, i alle nasjoner,
var bare kaos, elendighet og sult."
Før slaget ved Moskva,
Hitler lyktes i å beseire den sovjetiske hæren og ta mange fanger.
Så skjedde det en utrolig frysing.
40 til 50 grader Celsius under null.
Kulden skapte problemer for tyskerne.
De tyske troppene hadde bare sommeruniformer
og utstyret var også iskaldt på stedet.
Ingen tanker kunne bevege seg.
Været vil intensivere og temperaturene stuper.
Tiden ville bestemt vende seg mot tyskerne,
og før det siste dyttet av Wehrmacht inn i Moskva, satt Tyskland fast.
I mellomtiden utvidet Roosevelt Lend-Lease Act
som ville sende enda mer økonomisk og militær hjelp til Sovjetunionen.
11,3 milliarder eller rundt 150 milliarder dollar i dag
for å redde kommunistregimet.
Det var på den tiden masser av sibirske tropper
ble brakt tilbake fra det russiske fjerne østen
og kastet mot tyskerne.
Tyskerne klarte ikke å ta Moskva
og ble i stedet presset tilbake igjen.
Stalin følte et behov for å ha troppene sine støttet av blokkerende enheter,
i oppgave å henrette alle som trekker seg tilbake fra fronten.
Han stemplet også alle som ble tatt til fange som en forræder
og senere henrettet disse tidligere fangene
mens de sendte familiemedlemmer til leirene.
Du må huske at da den røde hæren marsjerte,
bak den røde hæren var en andre hær, NKVD-hæren
som hadde egne stridsvogner, egne maskingevær og så videre.
Skyte fremover, slik at ingen kunne bevege seg tilbake.
Stalins sønn, Yakov Dzhugashvili, ble tatt til fange av Wehrmacht i 1942.
Wehrmacht tilbød seg å utveksle tyske fanger
med Stalin for retur av sønnen.
Stalin avviste dette og uttalte:
"Jeg har ingen sønn som heter Yakov."
Selv om omstendighetene er uklare, døde Yakov senere i fangenskap.
Noen sier at han løp inn i et gjerde rundt en krigsleir.
Noen sier at han ble skutt mens han forsøkte å rømme.
Stalin nærmet seg Stalingrad og flyktet nå feigt fra byen.
Slaget ved Stalingrad mellom tyskerne og sovjeterne
ble kjempet for kontroll over den strategisk vitale sovjetiske byen
som Stalin hadde oppkalt etter seg selv,
i dag kjent som Volgograd.
Slaget var et av de blodigste i historien,
med militære og sivile dødsfall på nesten to millioner.
Stalins avslag på å trekke den røde hæren ut av byen
førte til en lang kamp og en enorm mengde lidelse
for de sultne innbyggerne.
I juli 1942 ga Stalin en ordre som hindrer sivile,
selv kvinner og barn, fra å forlate byen.
Etter at det tyske angrepet tok det meste av byen,
den amerikanske Lend-Lease utstyrt Røde Army
ødela tyskerne med blodige kamper fra hus til hus.
Tapene tyskerne led ville gjøre seier i Russland umulig.
Tysklands krigsøkonomi ble ikke satt til total krigsmodus før i 1943,
dvs. for sent.
Den 2. februar 1943,
feltmarskalk Friedrich Paulus overga seg til slutt til sovjeterne.
300 000 tyske, kroatiske, ungarske, rumenske og italienske soldater,
inkludert 35 000 russiske frivillige som kjemper for Tyskland
mot kommunistene, var nå blitt omringet.
Over 11 000 nektet å legge fra seg våpnene sine ved den offisielle overgivelsen,
foretrekker i stedet å kjempe til døden mot bolsjevikene.
I begynnelsen av mars var all motstand utslettet.
De som ble igjen ble tvunget til å marsjere østover
eller jobbet seg i hjel i sovjetiske dødsleire.
Historikere har nå bekreftet det av de 11 237 brevene
som ble sendt av soldater til deres familier,
nesten alle av dem uttrykte en vilje og besluttsomhet
å kjempe mot kommunismen og dø i kamp for nasjonalsosialismen
og Fhrer Adolf Hitler.
Slaget ved Stalingrad ville bli et vendepunkt i krigen.
Etter slaget ved Kursk i 5. juli til 23. august 1943,
tyskerne var i undertall med mer enn to til én
og led skader på rundt 203 000,
mens kommunistene tapte 803 000 tusen.
Tyskerne nådde ikke målet sitt.
Tyskland ble tvunget til en fullskala retrett
da USA åpnet en ny front i Italia.
Tyskland ville aldri igjen gjenvinne initiativet i krigen.
Tyskerne ble stadig tvunget fullstendig ut av sovjetisk territorium,
hvoretter sovjeterne forfulgte dem over hele Øst-Europa
og inn i selve Tyskland i 1945.
Tyskerne kjempet nå mot iskalde værforhold
og tilbød samtidig sårt tiltrengt beskyttelse
til flyktninger på flukt fra de morderiske kommunistene.
Flere og flere mennesker flyktet desperat vestover
for å komme i sikkerhet fra kommunistene.
Og så, selvfølgelig, i 1943 endret historien seg.
Og tyskerne ble presset tilbake.
Og i tilbakeskytingen flyttet de oss med seg,
det som var igjen av oss og vi gikk villig.
Det var ingen bevegelse under våpen.
Hadde vi holdt oss tilbake, ville kommunistene tatt oss og henrettet oss
og sendte oss til Sibir,
så vi flyttet veldig villig, trakk oss tilbake med tyskerne...
Du vet, her gikk vi mot riket, mot Tyskland,
som alltid hadde vært et fiktivt sted i våre sinn.
Vi trodde absolutt på Adolf Hitler.
Vi trodde på arten av hans kamp,
i fordelene ved hans kamp.
Vi hadde disse praktfulle tyske soldatene som beskyttet oss hele veien
og vi gikk inn i riket.
Så det var, det var mange sanger
underveis i starten på høsten.
Det var all denne Hitler-ungdommen med sine vakre, spreke klær
og på sykler og de ga oss ferskvann,
og jentene lagde mat, og du vet, serverte oss kaffe og så videre.
Vi ble alltid matet av hæren.
De hadde kjøkken, feltkjøkken, reiser ???.
Så kom vinteren og maten ble kort,
hestene ble syke, veien ble smalere.
Det var ekstremt kaldt.
Når jeg tenker på krigen og på banen,
Jeg tenker ikke så mye på sult som på kulde. Det var alltid, alltid kaldt.
Det er det jeg husker.
Og så ble det selvfølgelig vanskeligere og vanskeligere når vinteren kom.
Vi måtte ofte overnatte i fremmede hus.
Hæren ville konfiskere hus, ville sette flyktningene der.
Hæren beskyttet oss til siste slutt.
Hæren sviktet oss aldri, sviktet oss aldri til siste slutt.
Husk også at Tyskland på den tiden ikke trengte flyktninger.
Du vet, de sultet, de slet, de hadde ingenting.
De tok oss inn som familie.
"Formålet med denne fronten er ikke lenger beskyttelsen av de enkelte nasjonene,
men snarere Europas sikkerhet, og derfor frelsen for alle." - Adolf Hitler
PEARL HARBOR
Mens soldatene på bakken kjempet for å få slutt på krigen,
ledende politikere gjorde alt de kunne
av politiske grunner for å fortsette konflikten.
I oktober 1940, da Tyskland hadde total kontroll over den europeiske krigen,
det var ingen sjanse for britisk seier,
med mindre USA kan bli dratt inn i konflikten.
Et fremtredende medlem av det britiske krigskabinettet, Lord Arthur Greenwood,
tilbød jødene en ny verdensorden i håp om å verve deres støtte
å bringe et motvillig Amerika inn i krigskonflikten på samme måte
det hadde gjort i 1917 med Balfour-erklæringen
som lovet Palestina til jødene i bytte mot å få USA til å gå inn.
Greenwood kom med en profetisk uttalelse:
"Når vi har oppnådd seier, og vi skal garantert ..."
Greenwood lover:
"I gjenoppbyggingen av det siviliserte samfunnet etter krigen,
det bør og vil være en reell mulighet for jøder overalt
å gi et særegent og konstruktivt bidrag."
Og det:
"Ti millioner amerikanske gutter vil være nødvendig for å gjøre jobben."
USA ville gå inn i krigen 14 måneder senere.
Chaim Weizmann sa til Churchill i september 1941:
«Vi klarte å dra USA inn i første verdenskrig
og hvis de (USA) gjør det vi krever
i forhold til Palestina og de jødiske væpnede styrkene,
så kan vi få jødene til USA
å dra USA inn i denne også."
Allerede i 1939, brigadegeneral George Van Horne Mosely
avslørte planen i New York Tribune:
«Krigen som nå er foreslått er med det formål å etablere
Jødisk hegemoni over hele verden."
Selv om det britiske imperiet allerede hadde enorme ressurser
og millioner av menn til hennes disposisjon, Churchill og Roosevelt
vil nå presse på for at USA skal gå inn i krigen.
Aldri før i historien var det amerikanske folk som anti-krig
eller like forent i deres synspunkter som de var i 1939,
om å holde seg unna det de så på som nok en europeisk borgerkrig.
Gallup-undersøkelsen viste 94% av det amerikanske folket
var absolutt imot deltakelse i krigen da den begynte i september 1939.
Vanlige folk var lei av disse krigene.
Til tross for dette, tvang Roosevelt lover gjennom kongressen
motsier USAs antatte nøytralitet.
I 1939 opphevet Roosevelt den amerikanske nøytralitetsloven
til fordel for en ensidig tilførsel av våpen til Tysklands fiender.
Året etter at Roosevelt vedtok Lend-Lease Act,
som offisielt avsluttet hans påstående om å være nøytral i krigen,
han lot også amerikanske borgere bli med i det britiske luftvåpenet.
I strid med folkeretten,
Roosevelt fortsatte med å fryse alle tyske eiendeler i USA
og kunngjøre en oljeembargo mot aggressornasjoner.
1 milliard dollar i utlånsstøtte ble sendt til Storbritannia.
Benjamin Gitlow, grunnleggende medlem av det amerikanske kommunistpartiet,
skrev i 'Jeg bekjenner' i 1940:
«Da jeg var i Moskva, holdningen til USA
i tilfelle krig ble diskutert.
Privat var det meningen til alle de russiske lederne jeg snakket med
at rivaliseringen mellom USA og Japan
må faktisk bryte ut i krig mellom disse to."
Fordi Roosevelt var godt klar over mengden populære følelser rundt dette problemet,
han ville gjentatte ganger lyve for det amerikanske folket om sin kjærlighet til fred
og hans vilje til å holde USA utenfor krig,
samtidig som han faktisk gjør alt som står i hans makt
å ta både Europa og Amerika inn i krig.
Som i tilfellet med Tyskland,
Japan hadde også brutt lenkene til Rothschilds interesse
og opplevde et økonomisk mirakel og en nasjonal gjenfødelse.
Det kunne ikke tillates.
Japan måtte tas ut for å bli en melkeku for bankfolkene igjen.
Den 23. juni 1941,
USAs innenriksminister, Harold LeClair Ickes,
skrev i et notat til Roosevelt:
"Det kommer aldri til å bli en så god tid
å stoppe forsendelsen av olje til Japan slik vi nå har gjort.
Det kan utvikle seg fra embargoing av olje til Japan en slik situasjon
som ville gjøre det, ikke bare mulig,
men lett å komme inn i denne krigen på en effektiv måte.
Og hvis vi dermed indirekte skulle bli hentet inn,
vi ville unngå kritikken som vi hadde gått inn som en alliert av det kommunistiske Russland."
Roosevelt lette selvfølgelig fortsatt desperat etter en måte å gå inn i krigen på.
Han frøs deretter alle japanske eiendeler i USA
og senere fremtvang en oljeembargo mot Japan i en internasjonal fiendtlighetshandling.
Som et direkte resultat mistet Japan nå tilgang til 75 % av vår oversjøiske handel
og 88 % av hennes importerte olje.
Dette førte til at Japan nå ikke har nok ressurser
å fortsette krigen med Kina.
For å unngå krig gikk japanerne først inn i forhandlinger med amerikanske tjenestemenn
som krevde at Japan først skulle trekke seg ut av det kommunistiske Kina
før noen embargo ville opphøre.
Roosevelt visste selvfølgelig at japanerne
ville aldri la seg ydmyke på en slik måte.
Hvis japanerne nektet det, ville embargoen fortsette
og de ville kollapse fra økonomisk kvelning.
Hvis de etterkom og trakk alle tropper fra fastlandet,
kommunismen ville feie Øst-Asia,
akkurat som skjedde etter krigen,
som resulterte i det kommunistiske Kina og Korea- og Vietnamkrigene.
Japanerne fikk en 2-hodet mynt:
dø av sult eller dø av kommunisme.
De bestemte seg for å avvise begge disse alternativene og kjempe i stedet.
War Secretary, Henry Stimson, formulerte det i dagboken sin:
"Vi står overfor et delikat spørsmål om den diplomatiske gjerdingen som skal gjøres
for å være sikker på at Japan blir satt i feil
og gjør det første dårlige trekket - åpenlyst trekk...
Spørsmålet var hvordan vi skulle manøvrere japanerne
inn i posisjonen til å avfyre ​​det første skuddet ..."
Den store organisasjonen som forplantet offentlig støtte
for USAs involvering i den europeiske krigen før Pearl Harbor-angrepet
var den smarte komiteen for å forsvare Amerika ved å hjelpe de allierte.
Ved slutten av 1940, West Virginia senator, Rush D. Holt,
ga en detaljert gjennomgang av komiteen:
"Komiteen har sterke forbindelser med banker, forsikringsselskaper,
finansielle investeringsselskaper og industrielle selskaper.
Disse utøver igjen innflytelse på høyskolepresidenter og professorer,
så vel som i aviser, radio og andre kommunikasjonsmidler."
Hvis komiteen lyktes i å få USA inn i krig, advarte Holt:
"Amerikanske gutter vil søle blodet sitt
for profitører, politikere og 'payrioter'.
Hvis krig kommer, vil det være blod på hendene til sponsorene til den hvite komiteen -
blodet til amerikanere drept i en unødvendig krig."
I mars 1941 en liste over de fleste av komiteens økonomiske støttespillere
ble offentliggjort og avslørte styrkene
ivrige etter å bringe Amerika inn i den europeiske krigen.
Kraftige internasjonale, først og fremst jødiske, bankinteresser
var godt representert.
I hans dagboknotat av 1. mai 1941,
Charles A. Lindbergh, den amerikanske heroiske flygeren og fredslederen,
avslørte koalisjonen som presset USA inn i krigen:
«Presset for krig er høyt og økende.
Folket er imot det, men administrasjonen ser ut til å ha det
'bitten i tennene' og er helvetesbøyd på vei til krig.
De fleste av de jødiske interessene i landet står bak krig
og de kontrollerer en stor del av pressen og radioen vår
og de fleste av våre filmer."
Dr. Milton Eisenhower var general Eisenhowers bror. Han sa:
«President Roosevelt fant det nødvendig å få landet inn i andre verdenskrig
for å redde sosialpolitikken hans."
Tidlig i 1941, kongressmedlem Martin Dies-komiteen
kom i besittelse av et strategisk kart som ga klare bevis
av intensjonene til japanerne om å gjøre et angrep på Pearl Harbor.
Det strategiske kartet ble utarbeidet
av den japanske keiserlige militære etterretningsavdelingen.
Martin skrev:
"Så snart jeg mottok dokumentet,
Jeg ringte utenriksminister Cordell Hull og fortalte ham hva jeg hadde.
Sekretær Hull ba meg ikke la noen få vite om kartet
og sa at han ville ringe meg så snart han snakket med president Roosevelt.
Om en time ringte han for å si at han hadde snakket med Roosevelt
og de ble enige om at det ville være veldig alvorlig
hvis noe informasjon om dette kartet nådde nyhetstjenestene...
Jeg fortalte ham at det var et alvorlig ansvar
å holde tilbake slik viktig informasjon fra offentligheten.
Sekretæren forsikret meg om det
han og Roosevelt anså det som essensielt for nasjonalt forsvar."
General Elliott R. Thorpe tjenestegjorde som militærattach�
i nederlandsk kontrollert Java, Nederlandsk India.
I 1941, da nederlenderne brøt en japansk diplomatisk kode,
(?) den avlyttede meldingen refererte til et planlagt japansk angrep på Hawaii,
Filippinene og Thailand.
Han sendte umiddelbart informasjonen til Washington
og raskt levert kopier av den dekodede teksten til inkludert
President Roosevelt, utenriksminister Cordell Hull,
krigsminister Henry Stimson,
Hærens stabssjef general George Marshall
og sjefen for sjøoperasjonsadmiral Harold Stark.
Kopier gikk også til Harry Hopkins, FDRs kommunistiske rådgiver.
Fordi USA og Storbritannia
nå hadde sporet Japans marinekommunikasjonskoder,
alle viktige japanske koder ble ødelagt.
Roosevelt visste om det kommende overraskelsesangrepet,
men ingen advarsel ble sendt til kommandantene ved Pearl Harbor.
Sjøens etterretning fanget opp og oversatte
tallrike japanske marineutsendelser, noen tydelig avslørende
at Pearl Harbor var blitt målrettet.
Hvis et brudd i USAs forhold var forestående,
Tokyo ville utstede en spesiell radioadvarsel.
Meldingen som skulle gjentas tre ganger under en værmelding var
Higashi no kaze ame, østavind, regn.
«Østvind» betegnet USA;
"Regn" betydde diplomatisk splittelse (krig).
Denne potensielle meldingen ble ansett som så viktig
at amerikanske radiomonitorer hele tiden så etter det,
og marineavdelingen skrev det på spesielle påminnelseskort.
4. desember, Higashi no kaze ame
ble kringkastet og plukket opp av Washingtons etterretning.
Mens de utstedte de siste provokasjonene av Japan,
FDR og hans militærformann George Marshall,
de satte agnet for den japanske fisken å bite.
Avisen avslørte at Roosevelt planla en krig
før angrepet på Pearl Harbor. "FDRs krigsplaner!" - Chicago Daily Tribune
Japanerne kan streike over helgen! - Honolulu-annonsøren
Japan kan streike over helgen! - Hilo Tribune Herald
Japanerne, i håp om å få en tidlig fordel,
bestemte seg for å utsette den amerikanske marinen så mye som mulig.
Om morgenen den 7. desember 1941,
Japanske fly skutt opp fra hangarskip
angrep den amerikanske flåten ved Pearl Harbor på Hawaii,
synkende eller kraftig skade på 18 skip,
inkludert 8 slagskip, ødelegger 188 fly.
Angrepet på Pearl Harbor antente en plutselig pressevanvidd
og en bølge av patriotisk entusiasme for å gå inn i krigen.
Roosevelt og menneskene rundt ham skulle endelig ha sin verdenskrig.
Angrepet var ingen overraskelse.
Roosevelt tillot bevisst 2400 amerikanske sjømenn å dø uten noen forvarsel.
Fra dagboken til Henry Stimson,
vi kan se at Stimsons umiddelbare følelse ikke var en følelse av sorg
eller forargelse over de tapte livene i Pearl Harbor, men snarere av lettelse:
«Da nyheten først kom om at Japan hadde angrepet oss,
min første følelse var lettelse over at en krise hadde kommet (...)"
Oliver Lyttelton, britisk produksjonssjef i krigstid,
var unektelig riktig da han erklærte:
"Det er en travesti på historien noensinne å si
at USA ble tvunget inn i krigen.
Amerika provoserte japanerne i en slik grad
at de ble tvunget til å angripe."
Teksten til Hirohitos krigserklæring har dukket opp en gang i New York Times
før den påstanden forsvant i vinnerne av offisiell historie.
"...Vi erklærer herved krig mot Amerikas forente stater og det britiske imperiet
å sikre stabiliteten i Øst-Asia og å bidra til verdensfred...
...Å dyrke vennskap mellom nasjoner
og å nyte velstand i fellesskap med alle nasjoner
har alltid vært det ledende prinsippet i vårt imperiums utenrikspolitikk.
Det har virkelig vært uunngåelig og langt fra våre ønsker at vårt imperium
har blitt brakt til å krysse sverd med Amerika og Storbritannia (...)"
Hamilton Fish holdt den første talen i kongressen 8. september 1941,
ber om krigserklæring mot Japan.
I sin bok "FDR: The Other Side of the Coin",
Fish sier at han skammer seg over den talen i dag,
og hvis han hadde visst hva Roosevelt hadde gjort for å provosere Japan til å angripe,
han ville aldri ha bedt om en krigserklæring.
Fish sa at Roosevelt var den viktigste ildsjelen for å tenne krigslunken,
både i Europa og Stillehavet.
CHURCHILLS hungersnød
I 1943, da Japan okkuperte den viktige riseksporten til Burma,
britene kjøpte opp enorme mengder ris og hamstret den.
Churchill beordret deretter avledning av mat bort fra India
for å mate sine egne tropper i stedet.
Nå en sjelden vare, gikk prisen på ris opp fire ganger.
Hveten fra Australia,
som kunne ha blitt levert til sultende indianere før,
ble i stedet fraktet til britiske tropper.
Enda verre, britiske kolonimyndigheter igjen under Churchills ledelse,
faktisk nektet tilbud fra Canada og USA
å sende gratis mat til det sultende landet.
Churchill sultet med vilje mer enn 4 millioner uskyldige bengalere i hjel
å pumpe ressurser inn i krigen mot aksemaktene.
Churchill hatet indianere nesten like mye som han hatet tyskere,
fordi India ønsket sin uavhengighet fra Storbritannia.
Gandhi var også veldig positiv til Hitler.
Senere på et krigskabinettsmøte ga Churchill skylden på indianerne selv
for hungersnøden, og sa at "de avler som kaniner."
Disse ofrene var ikke jøder, og det er derfor du aldri hører om dem.
Churchill prøvde ikke engang å skjule det faktum at han hatet indianere og tyskere:
"Jeg hater indianere... De er beistlige mennesker."
Han sa også at Gandhi:
"Burde ligge bundet på hender og føtter ved portene til Delhi,
og deretter tråkket på av en enorm elefant
med den nye visekongen sittende på ryggen."
Churchills fargerike kommentar kan ha vært et produkt
av hans terminale alkoholavhengighet
eller bare hans generelle antisosiale impulsivitet.
Hva gjør det hele til en større tragedie
er at ofrene aldri har fått erstatning
og den ansvarlige for hungersnøden
har aldri engang blitt holdt ansvarlig;
I stedet har han blitt feiret som en helt.
D-DAG
Den myke underlivet i Europa ble etterlatt sårbar for et angrep
og oljefeltene i Romania drev det tyske militæret.
Hitler var bekymret for at de allierte ville invadere Jugoslavia, Hellas
og Balkan-nasjonene for å kutte opp Tysklands oljeforsyning
og sette i gang et siste dytt mot Tyskland fra sør og sørøst.
Et slikt angrep ville være katastrofalt og skadelig for Tyskland,
men i stedet for bare å benytte denne muligheten til å få slutt på krigen,
Churchill, Dwight Eisenhower, Montgomery og George Marshall
insisterte i stedet på å gjøre forberedelser til en invasjon
av sterkt befestede Nord-Frankrike for å forlenge krigen,
drepe flere europeere og kjøpe sovjeterne sårt tiltrengt tid til å marsjere vestover,
og til slutt aktivere Stalin
å ta hele Øst-Europa slik de var blitt enige om.
Grunnen til dette var at Roosevelt og Henry Morgenthau
så for seg en etterkrigsverden der sovjeterne og USA
ville gå sammen om å legge grunnlaget
for en kommunistisk internasjonal verdensregjering, et FN.
På den 6. time av den 6. dag i den 6. måned 1944,
Britiske, amerikanske og kanadiske styrker krysset Den engelske kanal
og lanserte D-Day-invasjonen,
landgang i det tyskokkuperte Frankrike ved kysten av Normandie.
Roosevelt og Churchill hadde i årevis sørget for Sovjetunionen
med militær og økonomisk hjelp.
Nå sendte de endelig troppene sine for å kjempe og dø for kommunismen.
Nesten 10 000 menn ble drept da de stormet Hitlers befestede strender i Normandie.
Til slutt ble (Operation) Overlord etablert
et første strandhode på 100 000 soldater.
Fra denne basen i Nord-Frankrike,
de allierte ble forsterket for fremstøtet mot Tyskland.
Samtidig rykket den røde terroren frem fra øst,
utstyrt til tennene med avansert amerikansk hjelp fra Roosevelt.
Med Italia også under alliert okkupasjon,
Tyskland hadde nå tre fronter å forsvare: vest, sør og øst.
For å med vilje gi kommunistene
enda mer tid til å erobre og voldta Øst-Europa,
Generalene Eisenhower og Marshall forsinket fremrykningen
av general Pattons tredje armé,
går så langt som å kutte opp forsendelser av bensin til Pattons hær.
Patton sa i august 1944:
"På det nåværende tidspunkt er ikke vår største vanskelighet tyskerne,
men bensin.
Hvis de ville gi meg nok gass, kunne jeg dratt helt til Berlin!"
SLAGET PÅ BULEN
Mellom desember 1944 og januar 1945,
de tyske styrkene gjorde en siste desperat innsats for å drive tilbake de allierte styrkene,
som tok de allierte fullstendig overrasket
og nesten snudde krigen på hodet.
Kjempet i skogen rundt fjellområdet i Belgia,
den mektige tyske offensiven ville bli kjent som Battle of the Bulge.
Amerikanske styrker ble møtt med tyske panserdivisjoner i Ardennes-skogen,
kjempet mot det iskalde været mens de kjempet mot hverandre.
Det var et avgjørende øyeblikk i andre verdenskrig,
som ville gi Hitler en siste sjanse til å kjøre tilbake
de nærmer seg allierte hærer til kystlinjen.
Hans ønske var å tvinge dem tilbake igjen til en forhandlet fred.
En kvart million tyske soldater
rullet mot vestfronten og flyttet enhetene sine
i hemmelighet mot punkter øst for Ardenness i slutten av oktober.
De allierte undervurderte tyskerne
og mente de ikke hadde militær styrke til et slikt angrep.
(?) I desember, mens tyskerne rykker frem og omringer Bastogne,
(?) kjørte deretter elven Meuse,
Amerikanske tropper oppdaget tyske tropper foran og bak dem.
Tusenvis av allierte soldater ødela våpnene sine
og ga opp i en av de største overgivelsene i militærhistorien.
Ammunisjonen var kort da bataljonene var nede i 10 runder per pistol
og værforholdene var fortsatt kalde og snørike.
De iskalde forholdene
gjorde det ikke lett for noen side i kampene.
Frostskader var utbredt og den bitre kulden forårsaket flere skader.
Tyskerne strømmet inn (?) for å omringe de allierte i Bastogne fra alle kanter.
Hvis de ville, kunne tyskerne nå lett tatt Bastogne,
men i stedet ga de amerikanerne et ultimatum om en hederlig overgivelse.
De allierte ville ikke ha noe av det.
Allierte fly ankom i stedet og begynte å straffe og bombe tyskerne,
og slippe forsyninger til de allierte,
nok til å få amerikanerne til å snu utviklingen.
Den 3. januar startet de allierte et motangrep
og 16. januar patruljer fra 1. og 3. armé
møtte nord for Bastogne og presset tyskerne tilbake igjen.
I begynnelsen av februar var tyskerne blitt presset tilbake der de startet igjen.
Samtidig har sovjeterne tatt de livsviktige oljefeltene i øst,
som forårsaket mangel på drivstoff for de tyske tanks i Vesten.
Denne mangelen på drivstoff hindret dem i å nå Meuse-elven
og forlot Luftwaffe permanent strandet.
Tyske tap uttømte de siste reservene og beløp seg til 84.834.
De gjenværende tyske styrkene ville nå bli drevet tilbake til sin retrett i Berlin.
Battle of the Bulge var også det blodigste slaget
Amerikanske styrker kjempet i krigen, som resulterte i 19 000 døde,
47 000 sårede og 23 000 tatt til fange.
DØD FRA OVEN
Winston Churchill utnevnte den jødiske professoren Lindemann
som hans personlige rådgiver.
Lindemann sammen med Churchill bestemte det
Tyskland ville bli utsatt for teppemetning, ubegrenset bombing,
eller det ofrene selv kalte terrorbombingen.
Lindemann foreslo bombing av tyske byer
og at arbeiderklassens sivile områder var legitime mål.
Disse bombingene begynte 10. august 1940,
med bombingen i den lille byen Freiburg.
Dette var før tyskerne begynte å bombe britiske byer.
Målet med bombingene var å bryte tyskernes ånd.
Mellom 1940 og 1945, 61 tyske byer
med en total befolkning på 25 millioner sjeler
ble ødelagt i bombekampanjene av de allierte.
De allierte målrettet spesifikt uskyldige sivile.
Mange store byer som Köln og Essen
opplevde mer enn 250 raid hver.
Churchills bevisste strategi
drepte så mange tyske sivile som mulig.
"Kanskje neste gang rundt veien å gjøre det
vil være å drepe kvinner, barn og sivilbefolkningen",
Churchill forklarte.
I 1943, da USA endelig hadde opprustet britene,
sivilisasjonen tyskerne hadde kjempet hardt for
var nå omringet fra hver eneste vinkel.
Hvert fly på vei til Tyskland
var lastet med tonnevis med høye eksplosiver og brannbomber.
Over byene, amerikanerne strategisk
bombet industrianlegg i løpet av dagen,
mens britene med vilje målrettet uskyldige sivile om natten,
sikte på hus i arbeiderklassen.
Planen var å påføre så mye skade, å ødelegge så mange hjem,
og å drepe så mange kvinner, barn og eldre som mulig.
Churchill ønsket at mer enn to byer i måneden skulle rives
til ingen ville være igjen.
Bomber Harris, forkjempet bombingen av byer.
Byen han var mest fokusert på var Berlin. Arthut Harris
I dokumenter fra Operasjon Thunderclap uttalte han det
han ønsket total ødeleggelse av Berlin sentrum.
Flere bomber med bredvekt (?) ventetid ville bli sluppet over byen Berlin
enn i hele Storbritannia under hele krigen.
"Tyske byer... vil bli utsatt for en prøvelse
lignende har aldri vært opplevd
av et land i kontinuitet, alvorlighetsgrad og omfang...
For å oppnå dette er det ingen lengder med vold som vi ikke vil gå til",
garantert Winston Churchill.
Da svermer av britiske bombefly begynte en systematisk ødeleggelse av Tyskland,
tonnevis med høyeksplosiver ble sluppet løs på nasjonen,
som skoler, sykehus, hjem, vakker gammel kunst
og arkitektur ble alt utslettet.
De allierte trodde at dette ville senke tysk moral,
på både hjemme- og kampfronten, til det punktet
absolutt kollaps var uunngåelig for Det tredje riket.
I de grusomme krigsforbrytelsene som ble startet av Churchill og Arthur Bomber Harris,
hundretusenvis av tyske sivile ville nå bli brent levende
i påfølgende brannstormer i tyske byer.
Mange av disse raidene besto av innledende angrep med høyeksplosive bomber
å bryte opp bygninger, etterfulgt av angrep med tusenvis
av brannbomber for å tenne alle stoffene,
innredning og møbeltrekk eksponert av eksplosivene.
På denne måten ble det skapt brannstormer under de rette forholdene,
som brente titusenvis av mennesker i live,
spesielt kvinner og barn hjemme,
mens mennene var foran.
De første eksplosive bombene sprengte en rekke bygninger,
som forberedelse til brannutstyr
slå ut varslingssystemene for luftangrep
og forårsaker massiv ødeleggelse og død.
Brannmurer og vannledninger ble også fullstendig ødelagt.
Da de brølende bombeflyene slapp den dødelige lasten hennes,
et crescendo av ild falt ned over byene.
Dresden ble til et hav av ild.
Lufttemperaturen steg til 600 grader Celsius.
Vinder opp til 45 meter per sekund sugde alt oksygen inn i sentrum av stormen.
Hundretusener av mennesker ble brent levende.
En RAF-mannskap sa:
«Det var folk der nede som ble stekt i hjel i smeltet asfalt på veiene.
De ble brent opp
og vi blandet brannbomber inn i dette Holocaust.
Jeg syntes fryktelig synd på menneskene i brannen jeg var med på å fyre opp.
Det var ondskap.
Tusenvis av brannbomber faller over alt.
Eksplosjoner, varme, brann, folk som skriker, folk som brenner, mennesker i live,
men det var ikke etter en halvtime...
det begynte å utvikle noe som var veldig ille.
De kom bort og slapp alle disse tennene
og så, selvfølgelig, er det bølge etter bølge som kom over...
så støtet var tyngre,
35 minutter, 40 minutter etter den første...
bomber ble sluppet, bomber ble sluppet utenfor bygningen han var i,
drepte kameraten min, Harry og...
og omtrent tre fjerdedeler av menneskene der inne ble drept,
og så går du ut, og du kommer ut dit nå og stiger (?) til ovnen.
Det er en ovn, fordi vi var i sentrum av Dresden...
Det var den...
Det var den andre bølgen som virkelig brakte tornadoen til ...
for da begynte de å slippe storfilmene på 4000 pund,
4000 pund napalm,
(?)som hvis han mistet noe,
(?) vi har vært rundt 300 meter...
Det var... De gjorde det forbrent
å mate bålet, så du får vinden inn.
Det er virkelig tornadostyrke, og du kan bare ikke...
Det dehumaniserer alt, alt du har opplevd før...
De prøvde ????
og den første delen av dem ble sittende fast midt i det...
de kunne ikke komme seg unna...
og til slutt...
(?) de går av
De var fortsatt i live...
og så... og så...
(?) så eksploderte de.
Bølge på bølge av fosfor og brannbomber
skylt over den forsvarsløse sivile tyske befolkningen.
Tusenvis av tyske eldre, kvinner og barn ble kvalt
eller ble brent levende i kjellere og tunneler der de gjemte seg
da oksygenet ble sugd ut av skjulestedene deres
og dro mot flammen for å mate flammene.
Flere tusen stormet i luften
og sugd av vindene, rett inn i ilden.
Noen omkom i den hvite varmen.
Varm intens nok til å smelte menneskekjøttet.
Uansett hvor det var en vannfontene eller kanal,
byens innbyggere hoppet i bare for å bli kokt levende.
Angrepene etterlot byene i et rasende hav av ild.
Hundrevis av mindre branner smeltet sammen til store branner.
Enorme luftmasser ble deretter sugd inn for å mate infernoet,
forårsaker en kunstig tornado.
Brannstormen i Dresden var så massiv at piloter rapporterte at cockpitene deres
faktisk ble opplyst av den store brannen.
Luftsuget til brannen var så kraftig at
den rykket opp trær og løftet tak fra hus milevis unna.
Total panikk rammet folket.
Så ble det så stort at det ikke var noe igjen.
Det brant rundt...
det brant bare, alt, alt brant.
Og byen brant! Det var en glødende ild,
mørke og samtidig den glødende ilden.
Det var ubeskrivelig - så grusomt!
En kvinne og hennes datter brant. Søsteren min bodde i nabohuset.
Det bodde rundt tjue barn der til sammen.
De ble brent levende.
De gikk ned i knærne mine, skalv og gråt.
Flere kvinner lå der med åpne mage.
Og man kunne se babyene, for de hang halvparten ute.
Mange av babyene ble lemlestet.
Slike ting så jeg overalt.
Og veldig sakte ble man bedøvet.
Den ene oppførte seg som en zombie.
Noen fant savnede kjære...
de fleste gjorde det imidlertid ikke.
Da angrepet var over, gikk jeg ut på gaten, mot brannstormen.
Jeg så døde mennesker, nakne, og jeg tenkte: Hvorfor er de nakne?
De var nakne fordi klærne deres hadde stått i brann
og de hadde revet dem av kroppene deres.
Jeg har aldri sett så mange døde som etter dette angrepet.
"Det var forferdelig, det var forferdelig!
Datteren min kom til Sachsen Platz, vi gikk opp trappene
og det lå ikke annet enn lik, og min datter spurte meg:
Mamma, hva er det som ligger der?
Og jeg sa til henne: Ikke se, de er alle døde kropper.»
"Det var helt meningsløst, det er vanskelig å beskrive.
Uansett, i mørket er det en mann som kommer mot meg
fra Klein-Schachwitzer-banken og han stopper.
Han holder en liten koffert i hånden og ler høyt,
som om han var sint. Det var skremmende.
Jeg trodde djevelen gikk på jorden, og plutselig sa han:
Vi polske og tsjekkiske, vi visste, vi visste
og i morgen blir det et nytt angrep.
Jeg var i en tilstand av sjokk, først byen og så denne mannen.
Jeg sto der, frosset av redsel."
Etter først å ha sprengt målrettede byer til splinter,
de britiske og amerikanske bombeflyene kom snart tilbake for å straffe
livredde grupper av flyktninger og redningsmenn mens de forsøkte å rømme.
De allierte lokket de sivile fra tilfluktsrommene deres ut i det fri igjen.
Da de trodde det hele var over,
dobbelt så mange bombefly returnerte med massive lass med brannbomber
og antente alt som var igjen og spredte rasende brannstormer
til stedene der flyktninger tyskere har flyktet.
Amerikanske Mustangs dukket opp lavt over byene, og traff alt som beveget seg,
inkludert kolonner med redningskjøretøyer og dyr.
De lavtflygende Mustangene skjøt med maskingevær hjelpeløse pasienter
så vel som tusenvis av gamle menn, kvinner og barn,
alle som hadde rømt byen.
Da det siste flyet hadde forlatt himmelen, lå byene i ruiner.
Gatene var fylt med rotter som svermet over hauger med lik.
Folk har blitt flytende til en ??? masse
som smeltet inn i asfalten på veien og noen ble liggende i aske.
Millioner av flyktninger flyktet fra byene,
tar med seg historier om den mest forferdelige redselen de noen gang hadde vært vitne til.
Etter angrepet fortsatte jeg å løpe. Plutselig var jeg alene, alle spredte seg
og jeg dro til engene ved bredden av elven Elbe.
Jeg snudde meg og for første gang så jeg meg rundt og gråt for Dresden.
Jeg gråt og gråt for hjembyen min.
RAFs nådeløse kampanje mot Tyskland
i løpet av krigens siste måneder var en massiv krigsforbrytelse
som tjente absolutt ingen militær hensikt.
Det verste av alle angrepene var det som ble sluppet løs på Dresden.
Den hadde ingen strategisk eller taktisk gevinst i krigen overhodet for de allierte.
Dresden hadde ingen militærbaser, ingen kommunikasjonssentre
eller tungindustri og ingen luftvern.
Det var kjent som et utstillingssted for kultur
og en av de vakreste byene i Tyskland.
Dette allierte luftangrepet gjorde at 24 866 hjem ble ødelagt.
11 kvadratkilometer med førsteklasses eiendom
og uerstattelige kulturskatter totalt ødelagt.
35 000 gjenkjennelige lik tilgjengelig for å bli identifisert
og hundretusenvis av ugjenkjennelige.
Mer enn tre femtedeler av Dresden ble fullstendig ødelagt av bombeangrep
som varte i mer enn 14 timer.
På grunn av at så mange flyktninger som flyktet østover bodde i Dresden,
det er vanskelig å si nøyaktig hvor mange som ble drept.
De fleste ærlige revisjonister estimerte dødstallet til et område
fra totalt 350 000 til 600 000 døde.
Det ble kalt terrorbombing blant tyskerne.
Jeg tror til og med noen av de britiske RAF-pilotene
og amerikanerne kjente det også som terrorbombing.
De tullet ikke selv, de visste hva de gjorde.
De slaktet kvinner og barn
nede i de tyske byene.
Dette ble helliggjort, som ble sanksjonert av britiske og amerikanske myndigheter.
Dette bevisste forsøket på å drepe så mange mennesker som mulig,
et bevisst forsøk på å svidd av fra jordens overflate hver tysk by
over en viss størrelse, la oss si 25 000 mennesker.
Vi har alle hørt om Dresden. Hvis vi ikke har det, burde vi ha hørt om Dresden.
Men det de fleste ikke vet er at
nesten alle tyske byer led en lignende skjebne
forferdelig ødeleggende bombing og deretter en brannstorm
som er skapt ved å slippe fosforbomber for å antenne ruinene
det har sprengt denne byen i biter.
Ingenting forberedte meg på å se kvinner og barn
stiger av og flyr gjennom luften.
Ingenting forberedte meg på det.
Etter Dresden var jeg... en galning, det tok meg 40 år å komme over det.
Jeg tror ikke engang jeg lo på 40 år.
Jeg klarte ikke engang å le eller noe.
(?) Jeg sa og jeg sier fortsatt, og ???
Jeg vil aldri tilgi menneskene som alle gjorde disse raidene
og det gjelder for dem alle, Churchill, Attlee, alle sammen,
(?) hva enn de kan si.
(?) De fortsatte fortsatt med å bombe andre byer som dette
og så prøvde de selvfølgelig å legge skylden på noen andre.
(? ) Nei, vi skulle være de gode gutta
og vi endte opp i verre scenario. (?)
Det som irriterer meg er at alt dette ble gjort i vårt navn.
Terrorbombingen av Tyskland under andre verdenskrig
etterlot rundt 3 millioner tyskere døde, 500 tusen av dem barn,
opptil 10 millioner sårede og 25 millioner hjemløse.