DRIFT BARBAROSSA
Stalin bröt mot den sovjetisk-polska icke-angreppspakten
genom att invadera Polen 1939.
Stalin bröt mot den sovjetisk-finska icke-angreppspakten
genom att invadera Finland 1939 utan någon krigsförklaring,
starta vinterkriget.
De heroiska finnarna slog tillbaka den stora Röda armén.
Stalin bombade Sverige 1940.
Stalin bröt mot en bestämmelse i den sovjetisk-tyska icke-angreppspakten,
Ribbentrop-Molotov, genom att invadera Litauen, Estland och Lettland 1940.
Bolsjevikerna rullade in för att terrorisera, tortera och döda folket
i den vanliga kommunistiska praxisen.
De sovjetiska boskapsbilsdeportationerna
drabbat mer än en halv miljon estniska, lettiska och litauiska.
Kristna européer skeppades till Gulag.
12 % av hela Östersjöns befolkning deporterades antingen till Sibirien
eller avrättades av den judiska sovjetiska hemliga polisen.
Stalin tog en bit av östra Rumänien 1940
och tvingade (?) Rumänien att överlämna Bessarabien, Moldavien.
I en sjuk dubbelmoral,
de allierade förblev tysta om denna brutala sovjetiska aggression.
Istället undertecknades Churchill-Stalin-pakten den 15 oktober 1939.
Utrikesminister för krig, Churchill, undertecknade de verkställande dokumenten
av denna pakt den 8 februari 1940 i London.
De allierade brydde sig inte om Polen.
De använde henne bara för att starta kriget mot Tyskland.
Och nu, fortfarande inga bojkotter och inga krigsförklaringar mot Sovjet.
Ingen antikommunistisk propaganda i media
och ingen "Stalin är krigshetsen".
Ingenting.
Sedan 1933, när han blev vän med sovjeterna,
Roosevelt hade konsekvent upprätthållit nära relationer med människor
som antingen är kommunister eller kommunistsympatisörer.
Hitler var väl medveten om att Stalin var på väg att invadera Europa.
Hans misstankar om Stalin
har sedan Sovjets fall visat sig vara legitima.
Dokument N� 103202/06 undertecknat stabschefen Kirill Meretskov 1940,
avslöjade att Stalin förberedde sig på att invadera Västeuropa i juli 1941,
i en massiv invasion kallad Operatsia Groza (Operation Thunderstorm).
Den är daterad den 18 september 1940,
tre månader innan den tyska "Operation Barbarossa" undertecknades.
Efter att Georgy Zjukov blev chef för generalstaben i februari 1941,
planen kallades MP 41 (Mobilisatsyonni Plan 41).
Det kan hittas i den så kallade "Osobaya Papka",
en fil som innehåller cirka 100 000 topphemliga dokument.
I boken 'Ledokol' eller 'Isbrytare', rysk judisk historiker Viktor Suvorov
ger oss övertygande bevis på att Hitler tvingades till en förebyggande attack
mot en massiv sovjetisk militärmaskin
redo att invadera och förstöra hela Västeuropa.
Suvorov citerar topphemliga sovjetiska dokument, vilket bevisar det
den sovjetiska armén byggdes helt som en offensiv styrka.
Stalin använde den klassiska splittrings- och erövrastrategin.
Han hoppades först på Storbritannien, Frankrike och Tyskland
att bli avslöjad, förstörd och utmattad
så att Röda armén skulle kunna invadera deras territorium i väst.
Alla bolsjevikiska förberedelser var för invasion, inte försvar.
Sovjetunionen hade redan flyttat division efter division
närmare den tyska gränsen.
Den producerade fem till tio gånger antalet stridsvagnar, maskingevär,
kanoner och flygplan som Tyskland kunde tillverka.
För varje månad som gick blev Tysklands odds sämre.
Med tanke på kommunisterna öppet uttalade ambitionen att erövra världen,
det kunde inte ha varit någon tvekan
att Stalin var redo för ett angrepp på Tyskland.
1941 var amiral NG Kuznetsov en sovjetisk marinminister,
samt medlem av det sovjetiska kommunistpartiets centralkommitté.
I sina memoarer efter kriget erinrade han sig:
"För mig finns det en sak bortom alla argument,
Stalin uteslöt inte bara möjligheten av krig med Hitlers Tyskland,
tvärtom, han ansåg ett sådant krig... oundvikligt...
Stalin gjorde förberedelser för krig... Breda och varierande förberedelser,
med början på datum... som han själv hade valt.
Hitler rubbade sina beräkningar."
Tyskland och italienare har fått kännedom om den planerade sovjetiska attacken mot Europa
och förberedde motplanen: Operation Barbarossa.
Den 22 juni 1941 invaderade Hitler Sovjet i en förebyggande attack.
Denna tyska förebyggande strejk
räddade Europa från Röda armén, åtminstone för ett tag.
Stalin var på väg att slå Västeuropa med 3 miljoner soldater
när de fastnar med byxorna nere,
som tyska soldater bar bältesspännen graverade med orden
Gott mit uns, Gud med oss, gick in i deras nu antikristna Röda Land.
Från Östersjön till Svarta havet,
Tyska soldater satte sig i positioner för att inleda invasionen.
De mest brutala striderna i historien
ägde rum längs östfronten, som sträckte sig tillbaka till Tyskland
genom Sovjetunionen, Ungern, Rumänien, Bulgarien,
Balkan, Ukraina, Vitryssland, Polen och de baltiska staterna.
I dessa landskap offrade Europas modigaste soldater sina liv
att befria Europa från bolsjevikernas terror.
ukrainare, ryssar, estländare, letter och andra östeuropéer
välkomnade tyskarna när de befriades från slaveriet
och tortyr som tidigare utstått under sovjetiska händer.
Lokala kvinnor välsignade tyskarna när de passerade.
Kvinnor gav soldaterna mat
och soldaterna hjälpte dem till och med att återställa hem och kyrkor.
...de tyska byarna, det som fanns kvar av oss
vallades in i boskapstågen och skeppades till Sibirien.
Och ganska många byar försvann verkligen på det sättet.
Och det var bokstavligen en fråga om timmar, om inte minuter,
tills vår tur i Halbstadt kom.
Och jag förstår att faktiskt halva Halbstadt var landsförvisad.
Och vi satt redan vid järnvägsstationen.
Detta var september 1941, när den tyska armén övervann Ukraina
och stoppade exilen, stoppade tågen, de stoppade tågen.
Och det var för oss som om Herren hade sänt änglarna till oss.
Här fanns människor som talade tyska, som talade högtyska,
som stoppade terrorn som varit över oss i 25 år,
som kom och öppnade kyrkorna för oss och sa
"du kan få alla tjänster du vill".
Det var som himlen.
Min mamma, till den dag hon dog, aldrig...
slutade aldrig prata om de underbara två år som hon hade,
var den tyska armén, när den tyska armén kom och tog över byarna.
De flyttade in på oss.
De tog över husen, vi gav dem gärna. De kunde ha...
Min mormor började laga mat som om det inte var modet att laga mat
och det var magnifikt när tyskarna kom.
Och de satte upp, tydligen, vissa högkvarter där.
De hade några radiosändningar, vissa stationer och så vidare,
men de flesta flyttade förstås,
körde över oss och flyttade österut i sin kamp mot Moskva.
Och sedan trängde de mot Moskva.
Men några stannade tillbaka och vi var helt övertygade
att tyskarna hade kommit för att rädda oss från kommunismen.
Och det fanns aldrig någon anledning för oss att ändra uppfattning.
Varför skulle vi det? Tyskarna var hjältar i våra ögon.
När tyskarna avancerade österut vägrade miljontals ryssar att slåss för Stalin
och istället kapitulerade de till tyskarna.
Stalins tyranni hatades av varje frihetsälskande ryss,
så hatade faktiskt att hela formationer
kapitulerade och anmälde sig frivilligt att kämpa för tyskarna istället,
ta tillbaka deras fosterland från den judiska bolsjevismens terror.
Hitler såg kommunismen som ett gift för Europa
och bestämde sig för att hans livs syfte var att utrota och förstöra det.
Tyskarna hade inget emot ryssarna som folk,
utan istället mot kommunismen.
Många ryssar anmälde sig frivilligt att kämpa för Hitler istället.
Nästan en halv miljon ryska frivilliga tjänstgjorde vid frontlinjen
och ytterligare 100 000 eller fler som tjänstgör i andra icke-stridspositioner.
Ryska befrielsearméns antikommunistiska soldater
bar tyska uniformer med rysk lapp.
1944 döptes det officiellt om:
De väpnade styrkorna i kommittén för befrielse av folken i Ryssland.
De leddes av general Andrey Vlasov, men under tyskt högt befäl.
De kämpade tappert, främst i nyckelroller mot de kommunistiska partisanerna.
General Vlasov och Heinrich Himmler träffades och strök ut detaljer
av bildandet av en massiv ny armé bestående av ryssar.
De gick igenom det som kallades "The Smolensk Manifesto", skrivet 1942,
som beskrev målen att befria Ryssland från den kommunistiska ockupationen.
Det föreskrivs att i det nya Ryssland
"...Varje folk kommer att få nationell frihet,
inklusive rätten till självbestämmande.
Förverkligandet av denna rätt till nationellt oberoende och frihet är möjligt,
dock först efter att ha förstört Stalin och hans klick."
Himmler och Vlasov var överens om att det först skulle finnas
5 divisioner organiserade från ryska krigsfångar och arbetare
från de ockuperade östra områdena,
vars antal då hade nått över 5 miljoner.
Hitler bildade också Einsatzgruppens enheter för det nödvändiga avlägsnandet
av den blodtörstiga judiska bolsjevikledningen från de sovjetiska städerna.
Kriminella kommunistiska partisaner avrättades och hängdes
som straff för vad de hade gjort mot de kristna ryssarna.
Det ryktades nu att Stalin hade drabbats av ett sammanbrott.
Adolf Hitler förklarade:
”Ni kände nog alla att det här var ett bittert och svårt steg för mig.
Det tyska folket har aldrig haft fientliga känslor mot folken i Ryssland.
Under de senaste två decennierna har dock
de judisk-bolsjevikiska härskarna i Moskva har försökt
att elda upp inte bara Tyskland utan hela Europa.
Tyskland har aldrig försökt
att sprida sin nationalsocialistiska världsbild till Ryssland.
Snarare de judisk-bolsjevikiska härskarna i Moskva
har ständigt försökt underkasta oss
och de andra europeiska folken till deras styre.
De har försökt detta inte bara intellektuellt,
men framför allt med militära medel.
Resultaten av deras ansträngningar, i varje nation,
var bara kaos, elände och svält."
Före slaget vid Moskva,
Hitler lyckades besegra den sovjetiska armén och ta många fångar.
Sedan inträffade en otrolig frysning.
40 till 50 grader Celsius under noll.
Kylan orsakade problem för tyskarna.
De tyska trupperna hade bara sommaruniformer
och utrustningen frös också på platsen.
Inga tankar kunde röra sig.
Vädret skulle intensifieras och temperaturen sjunka.
Tiden skulle beslutsamt vända sig mot tyskarna,
och innan Wehrmachts sista skjuts in i Moskva var Tyskland fast.
Samtidigt förlängde Roosevelt Lend-Lease Act
vilket skulle skicka ännu mer ekonomiskt och militärt bistånd till Sovjetunionen.
11,3 miljarder eller cirka 150 miljarder dollar idag
för att rädda kommunistregimen.
Det var på den tiden massor av sibiriska trupper
fördes tillbaka från ryska Fjärran Östern
och kastas mot tyskarna.
Tyskarna lyckades inte ta Moskva
och i stället knuffades tillbaka igen.
Stalin kände ett behov av att få sina trupper backade av blockerande enheter,
i uppdrag att avrätta alla som drar sig tillbaka från fronten.
Han stämplade också alla tillfångatagna som förrädare
och avrättade senare dessa tidigare fångar
medan de skickade sina familjemedlemmar till lägren.
Du måste komma ihåg att när Röda armén marscherade,
bakom Röda armén fanns en andra armé, NKVD-armén
som hade sina egna stridsvagnar, sina egna maskingevär och så vidare.
Skjuta framåt så att ingen kunde gå tillbaka.
Stalins son, Yakov Dzhugashvili, tillfångatogs av Wehrmacht 1942.
Wehrmacht erbjöd sig att byta tyska fångar
med Stalin för att hans son ska återvända.
Stalin avvisade detta och sa:
"Jag har ingen son som heter Yakov."
Även om omständigheterna är oklara dog Yakov senare i fångenskap.
Vissa säger att han sprang in i ett staket som omgav ett krigsfångeläger.
Vissa säger att han blev skjuten när han försökte fly.
Stalin närmade sig Stalingrad och flydde nu fegt från staden.
Slaget vid Stalingrad mellan tyskarna och sovjeterna
kämpades om kontroll över den strategiskt vitala sovjetiska staden
som Stalin hade uppkallat efter sig själv,
idag känd som Volgograd.
Slaget var ett av de blodigaste i historien,
med militära och civila dödsfall på nästan två miljoner.
Stalins vägran att dra ut Röda armén ur staden
ledde till en lång kamp och oerhört mycket lidande
för de hungriga medborgarna.
I juli 1942 utfärdade Stalin en order som förhindrade civila,
även kvinnor och barn, från att lämna staden.
Efter det tyska angreppet intog större delen av staden,
den amerikanska Lend-Lease-utrustade Röda armén
förstörde tyskarna med blodiga strider från hus till hus.
Tyskarnas förluster skulle göra segern i Ryssland omöjlig.
Tysklands krigsekonomi var inte inställd på totalt krigsläge förrän 1943,
dvs för sent.
Den 2 februari 1943,
fältmarskalk Friedrich Paulus kapitulerade slutligen till sovjeterna.
300 000 tyska, kroatiska, ungerska, rumänska och italienska soldater,
inklusive 35 000 ryska volontärer som kämpar för Tyskland
mot kommunisterna, hade nu blivit omringad.
Över 11 000 vägrade att lägga ner sina vapen vid den officiella kapitulationen,
föredrar istället att kämpa till döden mot bolsjevikerna.
I början av mars hade allt motstånd utplånats.
De som blev kvar tvingades marschera österut
eller arbetade ihjäl sig i sovjetiska dödsläger.
Historiker har nu bekräftat det av de 11 237 breven
som skickades av soldater till sina familjer,
nästan alla av dem uttryckte en vilja och beslutsamhet
att bekämpa kommunismen och dö i kamp för nationalsocialismen
och Fhrern Adolf Hitler.
Slaget om Stalingrad skulle bli en vändpunkt i kriget.
Efter slaget vid Kursk 5 juli till 23 augusti 1943,
tyskarna var i undertal med mer än två till en
och lidit dödsoffer på omkring 203 000,
medan kommunisterna förlorade 803 000 tusen.
Tyskarna uppnådde inte sitt mål.
Tyskland tvingades till en fullskalig reträtt
när USA öppnade en ny front i Italien.
Tyskland skulle aldrig mer återta initiativet i kriget.
Tyskarna tvingades stadigt helt ut ur sovjetiskt territorium,
varefter sovjeterna förföljde dem över Östeuropa
och in i själva Tyskland 1945.
Tyskarna kämpade nu mot frostiga väderförhållanden
och erbjöd samtidigt välbehövligt skydd
till flyktingar som flyr de mördande kommunisterna.
Fler och fler människor flydde desperat västerut
att nå säkerhet från kommunisterna.
Och sedan, naturligtvis, 1943 förändrades historien.
Och tyskarna trängdes tillbaka.
Och i trycket tillbaka, flyttade de oss med dem,
vad som var kvar av oss och vi gick villigt.
Det var ingen rörelse under pistolhot.
Hade vi hållit oss tillbaka hade kommunisterna tagit oss och avrättat oss
och skickade oss till Sibirien,
så vi flyttade mycket villigt, drog oss tillbaka med tyskarna...
Du vet, här gick vi mot riket, mot Tyskland,
som alltid hade varit en fiktiv plats i våra sinnen.
Vi trodde absolut på Adolf Hitler.
Vi trodde på arten av hans kamp,
i fördelarna med sin kamp.
Vi hade de här magnifika tyska soldaterna som skyddade oss hela vägen
och vi gick in i riket.
Så, det var, det fanns massor av låtar
längs vägen i början på hösten.
Där fanns all den här Hitlerjugend med sina vackra snärtiga kläder
och på cyklar och de gav oss färskvatten,
och tjejerna lagade mat, och du vet, serverade oss kaffe och så vidare.
Vi fick alltid mat av armén.
De hade köket, fältkök, reser ???.
Sedan kom vintern och maten blev knapp,
hästarna blev sjuka, vägen blev smalare.
Det var extremt kallt.
När jag tänker på kriget och på banan,
Jag tänker inte på hunger så mycket som på kyla. Det var alltid, alltid kallt.
Det är vad jag minns.
Och sen blev det förstås svårare och svårare när vintern väl kom.
Vi fick ofta övernatta i främmande hus.
Armén skulle konfiskera hus, sätta dit flyktingarna.
Armén skyddade oss till slutet.
Armén svikit oss aldrig, aldrig svikit oss till slutet.
Tänk också på att Tyskland på den tiden inte behövde flyktingar.
Du vet, de svälte, de kämpade, de hade ingenting.
De tog in oss som familj.
"Syftet med denna front är inte längre att skydda de enskilda nationerna,
utan snarare Europas säkerhet och därför allas räddning." - Adolf Hitler
PEARL HARBOR
Medan soldaterna på marken kämpade för att få ett slut på kriget,
ledande politiker gjorde allt de kunde
av politiska skäl att fortsätta konflikten.
I oktober 1940, när Tyskland hade total kontroll över det europeiska kriget,
det fanns ingen chans till brittisk seger,
om inte USA kunde dras in i konflikten.
En framstående medlem av det brittiska krigskabinettet, Lord Arthur Greenwood,
erbjöd judarna en ny världsordning i hopp om att få deras stöd
att föra in ett motvilligt Amerika i krigskonflikten på samma sätt
det hade gjort 1917 med Balfourdeklarationen
som lovade Palestina till judarna i utbyte mot att få till stånd USA:s inträde.
Greenwood gjorde ett profetiskt uttalande:
"När vi har uppnått seger, och vi kommer säkerligen..."
Greenwood lovar:
"I återuppbyggnaden av det civiliserade samhället efter kriget,
det borde och kommer att finnas en verklig möjlighet för judar överallt
att göra ett distinkt och konstruktivt bidrag."
Och det:
"Tio miljoner amerikanska pojkar kommer att behövas för att göra jobbet."
USA skulle gå in i kriget 14 månader senare.
Chaim Weizmann sa till Churchill i september 1941:
”Vi lyckades dra in USA i första världskriget
och om de (USA) gör vad vi kräver
när det gäller Palestina och de judiska väpnade styrkorna,
då kan vi få in judarna i USA
att dra in USA i detta också."
Redan 1939, brigadgeneral George Van Horne Mosely
avslöjade planen i New York Tribune:
"Det krig som nu föreslås är i syfte att etablera
Judisk hegemoni över hela världen."
Även om det brittiska imperiet redan hade enorma resurser
och miljontals män till hennes förfogande, Churchill och Roosevelt
skulle nu driva på för att USA ska gå in i kriget.
Aldrig tidigare i historien var det amerikanska folket som anti-krig
eller lika enade i sina åsikter som de var 1939,
om att hålla sig utanför vad de såg som ännu ett europeiskt inbördeskrig.
Gallup-undersökningen visade 94% av det amerikanska folket
var absolut emot deltagande i kriget när det började i september 1939.
Det vanliga folket var trötta på dessa krig.
Trots detta tvingade Roosevelt lagar genom kongressen
motsäger USA:s förmodade neutralitet.
1939 upphävde Roosevelt den amerikanska neutralitetslagen
till förmån för en ensidig försörjning av vapen till Tysklands fiender.
Året efter att Roosevelt antog Lend-Lease Act,
vilket officiellt avslutade hans anspråk på att vara neutral i kriget,
han tillät också amerikanska medborgare att ansluta sig till det brittiska flygvapnet.
I ett brott mot internationell lag,
Roosevelt fortsatte att frysa alla tyska tillgångar i USA
och tillkännage ett oljeembargo mot aggressornationer.
1 miljard dollar i lån-leasingstöd skickades till Storbritannien.
Benjamin Gitlow, grundare av USA:s kommunistparti,
skrev i "Jag erkänner" 1940:
"När jag var i Moskva, attityden till USA
i händelse av krig diskuterades.
Privat var det alla de ryska ledare som jag talade med
att rivaliteten mellan USA och Japan
måste faktiskt bryta ut i krig mellan dessa två."
Eftersom Roosevelt var väl medveten om mängden populära känslor i denna fråga,
han skulle upprepade gånger ljuga för det amerikanska folket om sin kärlek till fred
och hans beslutsamhet att hålla USA utanför krig,
samtidigt som han faktiskt gör allt som står i hans makt
att ta både Europa och Amerika in i krig.
Som i fallet med Tyskland,
Japan hade också brutit bojorna av Rothschilds intresse
och upplevde ett ekonomiskt mirakel och en nationell pånyttfödelse.
Det kunde inte tillåtas.
Japan var tvungen att tas ut för att bli en mjölkko av bankirerna igen.
Den 23 juni 1941
USA:s inrikesminister, Harold LeClair Ickes,
skrev i ett memo till Roosevelt:
"Det kommer aldrig att bli en så bra tid
att stoppa transporten av olja till Japan som vi nu har gjort.
En sådan situation kan utvecklas från embargo av olja till Japan
som skulle göra det, inte bara möjligt,
men lätt att komma in i detta krig på ett effektivt sätt.
Och om vi sålunda indirekt skulle föras in,
vi skulle undvika kritiken som vi hade gått in som en allierad till det kommunistiska Ryssland."
Roosevelt letade naturligtvis fortfarande desperat efter ett sätt att gå in i kriget.
Han frös sedan alla japanska tillgångar i USA
och tvingade senare fram ett oljeembargo mot Japan i en internationell fientlighetshandling.
Som ett direkt resultat förlorade Japan nu tillgång till 75 % av vår utomeuropeiska handel
och 88 % av hennes importerade olja.
Detta ledde till att Japan nu har otillräckliga resurser
att fortsätta sitt krig med Kina.
För att undvika krig inledde japanerna först förhandlingar med amerikanska tjänstemän
som krävde att Japan först skulle dra sig ur det kommunistiska Kina
innan några embargon skulle upphöra.
Roosevelt visste naturligtvis att japanerna
skulle aldrig låta sig förödmjukas på ett sådant sätt.
Om japanerna vägrade det skulle embargot fortsätta
och de skulle kollapsa av ekonomisk strypning.
Om de efterkom och drog tillbaka alla trupper från fastlandet,
kommunismen skulle svepa över östra Asien,
precis som hände efter kriget,
resulterade i det kommunistiska Kina och Korea- och Vietnamkrigen.
Japanerna fick ett mynt med två huvuden:
dö av svält eller dö av kommunism.
De bestämde sig för att förkasta båda dessa alternativ och slåss istället.
Krigssekreteraren, Henry Stimson, formulerade det i sin dagbok:
"Vi står inför en känslig fråga om det diplomatiska stängsel som ska göras
för att vara säker på att Japan hamnar i fel
och gör det första dåliga draget - öppet drag...
Frågan var hur vi skulle manövrera japanerna
till positionen för att avlossa det första skottet..."
Den stora organisationen som propagerade för offentligt stöd
för USA:s inblandning i det europeiska kriget före Pearl Harbor-attacken
var den skickligt namngivna kommittén för att försvara Amerika genom att hjälpa de allierade.
I slutet av 1940, West Virginia senator, Rush D. Holt,
utfärdade en detaljerad granskning av kommittén:
"Kommittén har starka kontakter med banker, försäkringsbolag,
finansiella investeringsföretag och industriella företag.
Dessa utövar i sin tur inflytande på högskolepresidenter och professorer,
samt i tidningar, radio och andra kommunikationsmedel."
Om kommittén lyckades få USA i krig varnade Holt:
"Amerikanska pojkar kommer att spilla sitt blod
för profitörer, politiker och "lönbråk".
Om krig kommer, kommer det att finnas blod i händerna på sponsorerna av den vita kommittén -
blodet från amerikaner som dödats i ett onödigt krig."
I mars 1941 en förteckning över flertalet av kommitténs ekonomiska understödjare
offentliggjordes och avslöjade styrkorna
ivriga att föra in Amerika i det europeiska kriget.
Kraftfulla internationella, främst judiska, bankintressen
var väl representerade.
I sin dagboksanteckning den 1 maj 1941,
Charles A. Lindbergh, den amerikanske heroiske flygaren och fredsledaren,
avslöjade koalitionen som pressade USA in i kriget:
"Krigstrycket är högt och ökar.
Folket är emot det, men det verkar förvaltningen ha
'biten i tänderna' och är helvetesböjd på väg till krig.
De flesta av de judiska intressena i landet ligger bakom krig
och de kontrollerar en stor del av vår press och radio
och de flesta av våra filmer."
Dr. Milton Eisenhower var general Eisenhowers bror. Han sa:
"President Roosevelt fann det nödvändigt att få landet in i andra världskriget
att rädda hans socialpolitik."
Tidigt 1941, kongressledamoten Martin Dies kommitté
kom i besittning av en strategisk karta som gav tydliga bevis
om japanernas avsikter att göra ett angrepp på Pearl Harbor.
Den strategiska kartan utarbetades
av den japanska kejserliga militära underrättelseavdelningen.
Martin skrev:
"Så snart jag fick dokumentet,
Jag ringde utrikesminister Cordell Hull och berättade vad jag hade.
Sekreterare Hull uppmanade mig att inte låta någon veta om kartan
och sa att han skulle ringa mig så snart han pratat med president Roosevelt.
Efter ungefär en timme ringde han för att säga att han hade pratat med Roosevelt
och de kom överens om att det skulle vara mycket allvarligt
om någon information om denna karta nådde nyhetstjänsterna...
Jag sa till honom att det var ett stort ansvar
att undanhålla sådan viktig information från allmänheten.
Sekreteraren försäkrade mig om det
han och Roosevelt ansåg att det var viktigt för det nationella försvaret."
General Elliott R. Thorpe tjänstgjorde som militärattaché�
i holländska kontrollerade Java, Nederländska Indien.
1941, när holländarna bröt en japansk diplomatisk kod,
(?) det avlyssnade meddelandet hänvisade till en planerad japansk attack på Hawaii,
Filippinerna och Thailand.
Han skickade omedelbart informationen till Washington
och omgående levererade kopior av den avkodade texten till inkluderande
President Roosevelt, utrikesminister Cordell Hull,
krigsminister Henry Stimson,
Arméns stabschef general George Marshall
och chefen för sjöoperations amiral Harold Stark.
Kopior gick också till Harry Hopkins, FDR:s kommunistiska rådgivare.
Eftersom USA och Storbritannien
hade nu spårat Japans marinkommunikationskoder,
alla viktiga japanska koder var trasiga.
Roosevelt visste om den kommande överraskningsattacken,
men ingen varning sändes till befälhavarna vid Pearl Harbor.
Naval underrättelsetjänst fångade och översatte
talrika japanska flottans utskick, några tydligt avslöjande
att Pearl Harbor var måltavla.
Om ett avbrott i USA:s relationer var på väg,
Tokyo skulle utfärda en särskild radiovarning.
Meddelandet som skulle upprepas tre gånger under en väderrapport var
Higashi no kaze ame, östlig vind, regn.
"East wind" betecknade USA;
"Regn" betydde diplomatisk splittring (krig).
Detta blivande meddelande ansågs så viktigt
att amerikanska radiomonitorer ständigt tittade efter det,
och marindepartementet skrev det på speciella påminnelsekort.
Den 4 december, Higashi no kaze ame
sändes och plockades upp av Washingtons underrättelsetjänst.
Medan jag utfärdade de sista provokationerna av Japan,
FDR och hans militärordförande George Marshall,
de satte betet för den japanska fisken att bita.
Tidningen avslöjade att Roosevelt planerade för ett krig
före attacken mot Pearl Harbor. "FDR:s krigsplaner!" - Chicago Daily Tribune
Japanerna kan slå till under helgen! - Honolulu-annonsören
Japan kan slå till under helgen! - Hilo Tribune Herald
Japanerna, i hopp om att få ett tidigt övertag,
beslutat att utsätta den amerikanska flottan så mycket som möjligt.
På morgonen den 7 december 1941,
Japanska plan lanserade från hangarfartyg
attackerade den amerikanska flottan vid Pearl Harbor på Hawaii,
sjunkande eller kraftigt skadade 18 fartyg,
inklusive 8 slagskepp, förstör 188 plan.
Attacken mot Pearl Harbor antände en plötslig pressfrenesi
och en våg av patriotisk entusiasm för att gå in i kriget.
Roosevelt och människorna runt honom skulle äntligen få sitt världskrig.
Attacken var ingen överraskning.
Roosevelt lät medvetet 2 400 amerikanska sjömän dö utan någon förvarning.
Från Henry Stimsons dagbok,
vi kan se att Stimsons omedelbara känsla inte var en känsla av sorg
eller upprördhet över de förlorade liven i Pearl Harbor, utan snarare av lättnad:
"När nyheten först kom att Japan hade attackerat oss,
min första känsla var lättnad över att en kris hade kommit (...)"
Oliver Lyttelton, brittisk produktionschef under krigstid,
var onekligen korrekt när han förklarade:
"Det är en travesti på historien någonsin att säga
att USA tvingades in i kriget.
Amerika provocerade japanerna i sådan utsträckning
att de tvingades till attack."
Texten till Hirohitos krigsförklaring har förekommit en gång i New York Times
innan dess anklagelse försvann i vinnarna av den officiella historien.
"...Vi förklarar härmed krig mot Amerikas förenta stater och det brittiska imperiet
att säkerställa stabiliteten i Östasien och att bidra till världsfred...
...Att odla vänskap mellan nationer
och att njuta av välstånd gemensamt med alla nationer
har alltid varit den vägledande principen för vårt imperiums utrikespolitik.
Det har verkligen varit oundvikligt och långt ifrån våra önskemål att vårt imperium
har förts att korsa svärd med Amerika och Storbritannien (...)"
Hamilton Fish höll det första talet i kongressen den 8 september 1941,
ber om krigsförklaring mot Japan.
I sin bok "FDR: The Other Side of the Coin",
Fish säger att han skäms över det talet idag,
och om han hade vetat vad Roosevelt hade gjort för att provocera Japan att attackera,
han skulle aldrig ha bett om en krigsförklaring.
Fish sa att Roosevelt var den främsta eldsvådan som tände krigsröret,
både i Europa och Stilla havet.
CHURCHILLS SVÅR
1943, när Japan ockuperade Burmas viktiga risexport,
britterna köpte upp enorma mängder ris och hamstrade det.
Churchill beordrade sedan avledning av mat från Indien
för att istället föda sina egna trupper.
Nu en sällsynt vara, steg priset på ris fyrfaldigt.
Vetet från Australien,
som kunde ha levererats till svältande indianer tidigare,
transporterades istället till brittiska trupper.
Ännu värre, brittiska koloniala myndigheter igen under Churchills ledning,
faktiskt tackade nej till erbjudanden från Kanada och USA
att skicka gratis mat till det svältande landet.
Churchill svälter avsiktligt mer än 4 miljoner oskyldiga bengaler till döds
att pumpa in resurser i kriget mot axelmakterna.
Churchill hatade indianer nästan lika mycket som han hatade tyskar,
eftersom Indien ville ha sin självständighet från Storbritannien.
Gandhi var också mycket positiv till Hitler.
Senare vid ett krigsministermöte skyllde Churchill på indianerna själva
för hungersnöden och sa att "de häckar som kaniner."
Dessa offer var inte judar och det är därför man aldrig hör talas om dem.
Churchill försökte inte ens dölja det faktum att han hatade indianer och tyskar:
"Jag hatar indianer... De är djuriska människor."
Han sa också att Gandhi:
"Borde ligga bunden på händer och fötter vid portarna till Delhi,
och sedan trampad på av en enorm elefant
med den nya vice kungen sittande på ryggen."
Churchills färgglada kommentar kan ha varit en produkt
av hans terminala alkoholberoende
eller bara hans övergripande asociala impulsivitet.
Vad gör det hela till en större tragedi
är att offren aldrig har fått ersättning
och den person som är ansvarig för svälten
har aldrig ens hållits ansvarig;
Istället har han hyllats som en hjälte.
D-DAGEN
Europas mjuka underliv lämnades sårbart för en attack
och Rumäniens oljefält gav bränsle till den tyska militären.
Hitler oroade sig för att de allierade skulle invadera Jugoslavien, Grekland
och Balkanländerna att skära upp Tysklands oljeförsörjning
och starta ett sista tryck på Tyskland från söder och sydost.
En sådan attack skulle vara katastrofal och skadlig för Tyskland,
men istället för att bara ta tillfället i akt att sätta stopp för kriget,
Churchill, Dwight Eisenhower, Montgomery och George Marshall
insisterade istället på att göra förberedelser för en invasion
av det kraftigt befästa norra Frankrike för att förlänga kriget,
döda fler européer och köpa sovjeterna välbehövlig tid att marschera västerut,
och så småningom möjliggöra Stalin
att ta hela Östeuropa som de kommit överens om.
Anledningen till detta var att Roosevelt och Henry Morgenthau
föreställde sig en efterkrigsvärld där Sovjet och USA
skulle gå samman för att lägga grunden
för en kommunistisk internationell världsregering, ett FN.
Vid den 6:e timmen den 6:e dagen i den 6:e månaden 1944,
Brittiska, amerikanska och kanadensiska styrkor korsade Engelska kanalen
och startade D-Day-invasionen,
landning i det tyskockuperade Frankrike vid Normandies kust.
Roosevelt och Churchill hade i åratal tillhandahållit Sovjetunionen
med militärt och ekonomiskt bistånd.
Nu skickade de äntligen sina trupper för att slåss och dö för kommunismen.
Nästan 10 000 män dödades när de stormade Hitlers befästa stränder i Normandie.
Till slut etablerade (Operation) Overlord framgångsrikt
ett första strandhuvud på 100 000 soldater.
Från denna bas i norra Frankrike,
de allierade förstärktes för skjuts mot Tyskland.
Samtidigt ryckte den röda terrorn fram från öster,
utrustad till tänderna med avancerad amerikansk hjälp från Roosevelt.
Med Italien också under allierad ockupation,
Tyskland hade nu tre fronter att försvara: väst, syd och öst.
För att avsiktligt ge kommunisterna
ännu mer tid att erövra och våldta Östeuropa,
Generalerna Eisenhower och Marshall försenade framryckningen
av general Pattons tredje armé,
gå så långt som att skära upp bensintransporterna till Pattons armé.
Patton sa i augusti 1944:
"För närvarande är vår största svårighet inte tyskarna,
men bensin.
Om de skulle ge mig tillräckligt med gas skulle jag kunna åka hela vägen till Berlin!"
SLAGET OM BULEN
Mellan december 1944 och januari 1945,
de tyska styrkorna gjorde ett sista desperat försök att driva tillbaka de allierade styrkorna,
som överraskade de allierade totalt
och nästan vände kriget på huvudet.
Strids i skogen runt bergsregionen i Belgien,
den mäktiga tyska offensiven skulle bli känd som Battle of the Bulge.
Amerikanska styrkor möttes av tyska pansardivisioner i Ardennerskogen,
kämpade mot det kyliga vädret när de slogs mot varandra.
Det var ett avgörande ögonblick i andra världskriget,
vilket skulle ge Hitler en sista chans att köra tillbaka
de annalkande allierade arméerna till kusten.
Hans önskan var att tvinga dem tillbaka till en förhandlad fred.
En kvarts miljon tyska soldater
rullade mot västfronten och flyttade sina enheter
i hemlighet mot punkter öster om Ardenness i slutet av oktober.
De allierade underskattade tyskarna
och trodde att de inte hade den militära styrkan för en sådan attack.
(?) I december, när tyskarna rycker fram och omringar Bastogne,
(?) körde sedan floden Meuse,
Amerikanska trupper upptäckte tyska trupper framför och bakom dem.
Tusentals allierade soldater förstörde sina vapen
och gav upp i en av de största kapitulationerna i militärhistorien.
Ammunitionen var kort eftersom bataljonerna var nere på 10 skott per pistol
och väderförhållandena var fortfarande kalla och snöiga.
De iskalla förhållandena
gjorde det inte lätt för någon sida i striderna.
Frostskadorna var utbredda och den bittra kylan orsakade ytterligare offer.
Tyskarna strömmade in (?) för att omringa de allierade i Bastogne från alla håll.
Om de ville hade tyskarna nu lätt kunnat ta Bastogne,
men istället gav de amerikanerna ett ultimatum om en hedervärd kapitulation.
De allierade skulle inte ha något av det.
Allierade plan anlände istället och började beskjuta och bomba tyskarna,
och släppa förnödenheter till de allierade,
tillräckligt för att få amerikanerna att vända utvecklingen.
Den 3 januari inledde de allierade en motattack
och den 16 januari patruller från 1:a och 3:e arméerna
mötte norr om Bastogne och tryckte tillbaka tyskarna igen.
I början av februari hade tyskarna trängts tillbaka där de började igen.
Samtidigt har sovjeterna tagit de livsviktiga oljefälten i öster,
vilket orsakade brist på bränsle för de tyska stridsvagnarna i väst.
Denna brist på bränsle hindrade dem från att nå floden Meuse
och lämnade Luftwaffe permanent strandsatt.
Tyska förluster uttömde de sista reserverna och uppgick till 84 834.
De återstående tyska styrkorna skulle nu drivas tillbaka till sin reträtt i Berlin.
Battle of the Bulge var också det blodigaste slaget
USA:s styrkor kämpade i kriget, vilket resulterade i 19 000 döda,
47 000 sårade och 23 000 tillfångatagna.
DÖD FRÅN OVAN
Winston Churchill utsåg den judiske professorn Lindemann
som hans personliga rådgivare.
Lindemann tillsammans med Churchill bestämde det
Tyskland skulle utsättas för områdesmattmättnad, obegränsad bombning,
eller vad offren själva kallade terrorbombningen.
Lindemann föreslog bombning av tyska städer
och att arbetarklassens civila områden var legitima mål.
Dessa bombningar började den 10 augusti 1940,
med bombningen i den lilla staden Freiburg.
Detta var innan tyskarna började bomba brittiska städer.
Målet med bombningarna var att bryta tyskarnas anda.
Mellan 1940 och 1945 61 tyska städer
med en total befolkning på 25 miljoner själar
förstördes i bombningarna av de allierade.
De allierade riktade sig specifikt mot oskyldiga civila.
Många stora städer som Köln och Essen
upplevde mer än 250 räder vardera.
Churchills medvetna strategi
dödade så många tyska civila som möjligt.
"Kanske nästa gång på vägen att göra det
kommer att vara att döda kvinnor, barn och civilbefolkningen",
Churchill förklarade.
1943, när USA äntligen hade beväpnat britterna,
civilisationen tyskarna hade kämpat hårt för
var nu omgiven från varje enskild vinkel.
Varje plan på väg mot Tyskland
var laddad med massor av höga sprängämnen och brandbomber.
Över städerna, amerikanerna strategiskt
bombade industrianläggningar under dagen,
medan britterna medvetet riktade in sig på oskyldiga civila på natten,
siktar på hus i arbetarklassen.
Planen var att tillfoga så mycket skada, att förstöra så många hem,
och att döda så många kvinnor, barn och äldre som möjligt.
Churchill ville att mer än två städer i månaden skulle rivas
tills ingen skulle finnas kvar.
Bomber Harris, försvarade bombningen av städer.
Den stad han fokuserade mest på var Berlin. Arthut Harris
I dokument från Operation Thunderclap uppgav han det
han ville ha total förödelse av Berlins centrum.
Fler bomber bredvikts (?) väntan skulle släppas på staden Berlin
än i hela Storbritannien under hela kriget.
"Tyska städer... kommer att utsättas för en prövning
som aldrig har upplevts
av ett land i kontinuitet, stränghet och omfattning...
För att uppnå detta mål finns det inga längder av våld som vi inte kommer att gå till",
garanterat Winston Churchill.
När svärmar av brittiska bombplan började en systematisk förstörelse av Tyskland,
ton högexplosiva ämnen släpptes lös på nationen,
som skolor, sjukhus, hem, vacker antik konst
och arkitektur var alla utplånade.
De allierade trodde att detta skulle sänka den tyska moralen,
på både hemma- och stridsfronten, till den grad att
absolut kollaps var oundviklig för det tredje riket.
I de fruktansvärda krigsförbrytelser som anstiftades av Churchill och Arthur Bomber Harris,
hundratusentals tyska civila skulle nu brännas levande
i följdbrandstormar i tyska städer.
Många av dessa räder bestod av initiala attacker med högexplosiva bomber
att bryta upp byggnader, följt av attacker med tusentals
av brandbomber för att tända alla tyger,
inredning och klädsel som exponeras av sprängämnena.
På så sätt skapades brandstormar under rätt förhållanden,
som brände tiotusentals människor levande,
speciellt kvinnor och barn hemma,
medan männen var längst fram.
De första explosiva bomberna sprängde en rad byggnader,
som förberedelse för brandanordningar
slå ut varningssystemen för flyganfall
och orsakar massiv förstörelse och död.
Brandväggar och vattenledningar totalförstördes också.
När de rytande bombplanen släppte hennes dödliga last,
ett crescendo av eld sänkte sig över städerna.
Dresden förvandlades till ett hav av eld.
Lufttemperaturen steg till 600° Celsius.
Vindar upp till 45 meter per sekund sög in allt syre i stormens centrum.
Hundratusentals människor brändes levande.
En RAF-besättning sa:
"Det var folk där nere som stektes ihjäl i smält asfalt på vägarna.
De höll på att brännas upp
och vi blandade in brandbomber i denna förintelse.
Jag tyckte fruktansvärt synd om människorna i den där elden jag hjälpte till att elda upp.
Det var ont.
Tusentals brandbomber faller överallt.
Explosioner, värme, eld, människor som skriker, människor som brinner, människor som lever,
men det var inte efter en halvtimme...
det började utveckla något som var riktigt dåligt.
De kom fram och släppte alla dessa eldsvådor
och sedan, naturligtvis, kommer det våg efter våg som kom över...
så påverkan var tyngre,
35 minuter, 40 minuter efter första...
bomber släpptes, bomber släpptes utanför byggnaden han befann sig i,
dödade min kompis, Harry och...
och omkring tre fjärdedelar av människorna där inne dödades,
och så går du ut, och du kommer ut dit nu och stiger (?) till ugnen.
Det är en ugn, eftersom vi var i centrum av Dresden...
Det var...
Det var den andra vågen som verkligen skapade tornadon...
för då började de släppa storfilmerna på 4000 pund,
4000 pund napalm,
(?)som om han tappade något,
(?) vi har varit ungefär 300 yards...
Det fanns... De gjorde den förbränd
att mata elden, så att du får vinden in.
Det är verkligen en tornadokraft och du kan bara inte...
Det avhumaniserar allt, allt som du har upplevt tidigare...
De försökte ????
och den första massan av dem fastnade mitt i det...
de kunde inte komma undan...
och på slutet...
(?) de går av
De levde fortfarande...
och sedan... och sedan...
(?) sen exploderade de.
Våg på våg av fosfor och brandbomber
sköljde över den försvarslösa civila tyska befolkningen.
Tusentals tyska äldre, kvinnor och barn kvävdes
eller brändes levande i källare och tunnlar där de gömde sig
eftersom syret sögs ut ur deras gömställen
och drog mot elden för att mata lågorna.
Ytterligare tusentals rusade i luften
och sugs av vindarna, rakt in i elden.
Några omkom i den vita värmen.
Värm tillräckligt intensiv för att smälta människoköttet.
Varhelst det fanns en fontän eller kanal,
stadens invånare hoppade in bara för att kokas levande.
Attackerna lämnade städerna i ett rasande eldhav.
Hundratals mindre bränder slogs samman till enstaka enorma eldsvådor.
Enorma massor av luft sögs sedan in för att mata infernot,
orsakar en konstgjord tornado.
Eldstormen i Dresden var så massiv att piloter rapporterade att deras cockpits
faktiskt var upplysta av den stora elden.
Luftsuget från branden var så kraftfullt att
den ryckte upp träd och lyfte tak från hus mil bort.
Total panik drabbade folket.
Sedan blev det så stort att det inte fanns något kvar.
Det brann överallt...
det bara brann, allt, allt brann.
Och staden brann! Det var en glödande eld,
mörker och samtidigt den glödande elden.
Det var obeskrivligt – så grymt!
En kvinna och hennes dotter brann. Min syster bodde i huset bredvid.
Där bodde sammanlagt ett tjugotal barn.
De brändes levande.
De gick ner i mina knän, darrade och grät.
Flera kvinnor låg där med öppna magar.
Och man kunde se bebisarna, för de hängde till hälften utanför.
Många av bebisarna stympades.
Sådana saker såg jag överallt.
Och väldigt långsamt blev man bedövad.
En agerade som en zombie.
Några hittade försvunna nära och kära...
de flesta gjorde det dock inte.
När attacken var över gick jag ut på gatan, mot brandstormen.
Jag såg döda människor, nakna, och jag tänkte: Varför är de nakna?
De var nakna eftersom deras kläder hade brann
och de hade slitit av dem från sina kroppar.
Jag har aldrig sett så många döda som efter denna attack.
"Det var hemskt, det var hemskt!
Min dotter kom till Sachsen Platz, vi gick upp för trappan
och där låg ingenting annat än lik, och min dotter frågade mig:
Mamma, vad är det som ligger där?
Och jag sa till henne: Titta inte, de är alla döda kroppar."
"Det var helt meningslöst, det är svårt att beskriva.
Hur som helst, i mörkret kommer en man emot mig
från banken Klein-Schachwitzer och han stannar.
Han håller en liten resväska i handen och han skrattar högt,
som om han var arg. Det var skrämmande.
Jag trodde att djävulen gick på jorden och plötsligt sa han:
Vi polska och tjeckiska, vi visste, vi visste
och imorgon blir det ännu en attack.
Jag var i ett tillstånd av chock, först staden och sedan den här mannen.
Jag stod där, frusen av fasa."
Efter att först ha sprängt riktade städer till splitter,
de brittiska och amerikanska bombplanen återvände snart för att beskjuta
skräckslagna grupper av flyktingar och räddare när de försökte fly.
De allierade lockade de civila från sina skyddsrum ut i det fria igen.
Eftersom de trodde att allt var över,
dubbelt så många bombplan återvände med massiva laster av brandbomber
och tände allt som fanns kvar och spred rasande eldstormar
till de platser dit flyktingar tyskar har flytt.
Amerikanska Mustangs dök upp lågt över städerna och besköt allt som rörde sig,
inklusive kolonner av räddningsfordon och djur.
De lågtflygande Mustangs med maskingevär sköt hjälplösa patienter
såväl som tusentals gamla män, kvinnor och barn,
alla som hade rymt staden.
När det sista planet hade lämnat himlen låg städerna i ruiner.
Gatorna var fyllda av råttor som svärmade över högar av lik.
Människor har blivit flytande till en ??? massa
som smälte in i vägens asfalt och en del lämnades i aska.
Miljontals flyktingar flydde städerna,
med sig berättelser om den mest fruktansvärda fasa de någonsin varit med om.
Efter attacken fortsatte jag att springa. Plötsligt var jag ensam, alla utspridda
och jag gick till ängarna vid floden Elbes strand.
Jag vände mig om och för första gången såg jag mig omkring och grät för Dresden.
Jag grät och grät för min hemstad.
RAF:s obevekliga kampanj mot Tyskland
under krigets sista månader var ett massivt krigsbrott
som inte tjänade något militärt syfte.
Den värsta av alla räder var den som släpptes lös mot Dresden.
Den hade ingen som helst strategisk eller taktisk vinst i kriget för de allierade.
Dresden hade inga militärbaser, inga kommunikationscentra
eller tung industri och inget luftvärn.
Det var känt som en utställningsplats för kultur
och en av de vackraste städerna i Tyskland.
Denna allierade flyganfall lämnade 24 866 hem förstörda.
11 kvadratkilometer av främsta fastigheter
och oersättliga kulturskatter totalförstörda.
35 000 igenkännbara lik tillgängliga för att identifieras
och hundratusentals oigenkännliga.
Mer än tre femtedelar av Dresden förstördes helt av bombräder
som varade mer än 14 timmar.
På grund av att så många flyktingar som flydde österut bodde i Dresden,
det är svårt att säga exakt hur många som dödades.
De flesta ärliga revisionister uppskattade dödssiffran till intervallet
från totalt 350 000 till 600 000 döda.
Det kallades terrorbombning bland tyskarna.
Jag tror till och med några av RAF:s brittiska piloter
och amerikanerna kände det också som terrorbombningar.
De skojade inte själva, de visste vad de gjorde.
De slaktade kvinnor och barn
nere i de tyska städerna.
Detta var helgat, som sanktionerades av de brittiska och amerikanska regeringarna.
Detta avsiktliga försök att döda så många människor som möjligt,
ett medvetet försök att bränna från jordens yta varje tysk stad
över en viss storlek, låt oss säga 25 000 personer.
Vi har alla hört talas om Dresden. Om vi ​​inte har gjort det borde vi ha hört talas om Dresden.
Men vad de flesta inte vet är att
nästan varje tysk stad drabbades av ett liknande öde
fruktansvärda förödande bombningar och sedan en eldstorm
som skapas genom att släppa fosforbomber för att antända spillrorna
det har blåst den här staden i bitar.
Ingenting förberedde mig för att se kvinnor och barn
stiger av och flyger genom luften.
Inget förberedde mig på det.
Efter Dresden var jag... en galning, det tog mig 40 år att komma över det.
Jag tror inte ens jag skrattade på 40 år.
Jag kunde inte ens skratta eller så.
(?) Jag sa och jag säger fortfarande, och ???
Jag kommer aldrig att förlåta människorna som alla gjorde dessa räder
och det gäller dem alla, Churchill, Attlee, alla,
(?) vad de än kan säga.
(?) De fortsatte fortfarande med att bomba andra städer så här
och sedan försökte de naturligtvis lägga skulden på någon annan.
(? ) Nej, vi skulle vara de goda
och vi slutade i värre scenario. (?)
Det som irriterar mig är att allt detta gjordes i vårt namn.
Terrorbombningarna av Tyskland under andra världskriget
lämnade omkring 3 miljoner tyskar döda, 500 tusen av dem barn,
upp till 10 miljoner skadade och 25 miljoner hemlösa.