ADVERTÈNCIA Alguns espectadors poden trobar el següent vídeo inquietant. Es demana discreció de l'espectador.
INUNDACIONS DE SANG
Quan els comunistes es van traslladar a l'oest,
van dur a terme massacres brutals de manera regular.
A Bielorússia, Estònia, Letònia, Lituània, Polònia, Ucraïna i Rússia
milers d'intel·lectuals innocents i delinqüents van ser massacrats.
Ja quan els comunistes van reclamar el territori oriental de Polònia,
milers de soldats polonesos van ser capturats brutalment per l'Exèrcit Roig.
Aleshores Stalin va ordenar 15.000 oficials polonesos
empresonat en camps especials de Kozelsks, Ostashkov i Starobielsk.
En part perquè temia que aquests homes poguessin tenir un potencial
d'iniciar un moviment nacional capaç
de resistir la presa de control de Polònia pels comunistes en el futur.
El 5 de març de 1940, Stalin i Kaganovich
va signar una ordre per executar els agents de l'exèrcit i la policia polonesos.
El cap de la policia secreta jueva Lavrentiy Beria era un carnisser infame
que va cometre els seus crims culpant-los als nacionalsocialistes.
Va enviar 20 milions de persones a camps de treball d'esclaus.
Aleshores, Beria va idear el que s'anomenarà la massacre del bosc de Katyn.
L'abril de 1940, Stalin va ordenar més de 10.000 oficials polonesos
portat al bosc de Katyn prop del poble de Gnyozdovo,
a poca distància de Smolensk a Rússia,
on van ser executades les víctimes.
Els polonesos van marxar al bosc amb els seus uniformes,
amb les mans lligades a l'esquena
i després van rebre un tret a la part posterior del coll.
Milers de persones van ser enterrades en fosses comunes enormes.
Moltes d'aquestes víctimes no van poder ser reconegudes posteriorment pels seus familiars
pel fet que els seus cossos i cares
havia estat brutalment enderrocat per l'Exèrcit Roig.
Alguns polonesos van ser executats a la presó de Kalinin i Kharkiv i en altres llocs.
Del total de morts, uns 8.000 eren agents
empresonat durant la invasió soviètica de Polònia de 1939.
Altres 6.000 eren policies
i la resta van ser arrestats intel·lectuals polonesos
que els soviètics consideraven agents d'intel·ligència,
terratinents, sabotejadors, fàbriques, advocats, funcionaris i sacerdots.
Una estimació d'uns 22.000 dels millors polonesos
van ser assassinats per l'NKVD només en aquesta massacre.
Quan els alemanys van descobrir les fosses comunes a principis de 1943,
van portar un comitè de la Creu Roja Europea anomenat Comissió Katyn,
format per 12 experts forenses i el seu personal,
però als judicis de Nuremberg els soviètics només van culpar els alemanys
per perpetrar la massacre de Katyn,
i els britànics, francesos i nord-americans només els van deixar fer.
Nombrosos oficials alemanys van ser penjats erròniament
per l'assassinat de milers de nacionalistes polonesos innocents.
Assassinats que, de fet, van ser comesos per Stalin i NKVD.
El president Roosevelt intencionadament i deliberadament
va ocultar les proves de qui realment va cometre aquests crims.
Que tal corrupció podria haver estat passant a nivells alts
del govern dels EUA durant aquells anys proves que hauríem de qüestionar
evidència oficial de l'Holocaust a la Segona Guerra Mundial.
L'informe soviètic que culpava els alemanys d'haver comès la massacre de Katyn
figurava a Nuremberg com a 054-URSS.
Membre de la Comissió Estatal especial, acadèmic NN Burdenko,
i membre de la Comissió Estatal Especial, Mythropolitos Nikolai,
dos mentiders evidents amb agenda, van signar aquest informe.
Aquests eren els mateixos mentiders coneguts que també van signar l'informe oficial soviètic
a Auschwitz que figurava a Nuremberg com a 008-URSS.
Només això hauria de ser motiu de preocupació
a qualsevol que li importi el més mínim la veritat objectiva.
L'informe soviètic sobre Auschwitz va ser signat per dos mentiders provats.
Els soviètics van mantenir en secret els seus propis crims.
Fins al 1989 no es van publicar documents comunistes, documentant-ho
l'NKVD soviètic va dur a terme la massacre de Katyn.
El 2012, World Press va informar les seves recents troballes sobre la massacre de Katyn.
Com es va sospitar durant molt de temps, Churchill i Roosevelt ho sabien
que Stalin havia ordenat la massacre, però van mantenir la boca tancada al respecte.
Els EUA ho van tapar.
El 17 de novembre de 1941, Stalin va emetre l'ordre 0428 indicant-ho
els partisans comunistes es vestirien amb uniformes alemanys,
especialment els de les Waffen-SS
(?) i destrueix tots els assentaments dins d'una franja d'uns 40 a 60 quilòmetres de profunditat
des de les principals línies de batalla i matar sense pietat la població civil.
Era important deixar uns quants supervivents amb aquests atacs
qui denunciaria les suposades atrocitats alemanyes.
Aquest mètode de guerra també va ser confirmat pels soldats alemanys
que va capturar molts partisans russos amb uniformes alemanys.
Els bolxevics sacrificaven el seu propi poble d'aquesta manera
per crear propaganda antialemanya
i inculcar l'odi als alemanys a les tropes soviètiques.
Per portar el missatge completament a casa,
també havien fotografiat aquests horrors.
Les fotos famoses són ara les preferides a la premsa,
utilitzat com a prova del suposat assassinat sistemàtic en massa de jueus.
L'ordre estipulava:
"És important tenir supervivents que parlin de les "atrocitats alemanyes".
Amb aquest propòsit, cada regiment ha de formar unitats de caçadors
d'uns 20-30 homes forts
amb la tasca de detonar i incinerar els pobles...
quan treballava amb uniformes alemanys darrere de les línies enemigues
i destruint aquells llocs avançats d'assentaments.
Entre la població, hem de difondre el rumor que
els alemanys estan cremant els pobles per castigar els partidaris”.
LA VIOLACIÓ D'EUROPA
Amb el seu arsenal gratuït complementat amb els millors tancs d'Amèrica,
pistoles tommy, avions, camions, jeeps i fins i tot menjar i mantes,
l'Exèrcit Roig va avançar cap a Alemanya des de l'est.
El complot de Stalin per prendre tota l'Europa de l'Est va ser ajudat
per l'obsessió d'Eisenhower i Marshall per envair Europa des d'Anglaterra,
en lloc d'avançar simplement des del ventre suau d'Europa.
Al juliol de 1944, els comunistes van arribar a Polònia i van avançar cap a Alemanya.
El principal propagandista jueu de Stalin i membre destacat de la
Comitè antifeixista jueu patrocinat soviètic, Ilya Ehrenburg,
va instigar a l'Exèrcit Roig soviètic la violació i l'assassinat de civils alemanys.
En referència a les dones alemanyes,
Ehrenburg es va regodejar davant les tropes de l'exèrcit de l'Exèrcit Roig que avançaven:
"Aquella bruja rossa està en un mal moment..."
Igual que els jueus al voltant de Roosevelt,
Ehrenburg també va buscar l'extermini
i el genocidi de tot el poble alemany.
Ilya Ehrenburg va encoratjar la violació massiva i l'assassinat de dones alemanyes.
Els fulletons d'Ilya deien:
"...Els alemanys no són éssers humans...
Res ens dóna tanta alegria com els cadàvers alemanys!"
Quan els soldats s'acostaven a Danzig,
milions de fulletons van ser llançats per aire sobre les tropes amb un missatge
compost pel propagandista Ehrenburg, i signat per Stalin.
MATAR-LOS A TOTS
HOMES, VELLS
ELS NENS, I LES DONES
DESPRÉS D'HAVER-TE DIVERTIT AMB ELLS.
MATAR, RES A ALEMANYA NO ÉS CULPABLE.
NI ELS VIUS, NI ELS ENCARA NO NATS
TRENCAR L'ORGUL RACIAL DE LA DONA ALEMANYA
PRENEU-LA COM EL TEU BOTIN LEGÍTIM
MATEU, SOLDATS VALENTS
DE L'EXÈRCIT SOVIÈTIC VICTORIADOR.
Va sorgir una inimaginable orgia de violència i violació,
que remarca un dels episodis més horribles de la història de la humanitat.
Almenys 2 milions de dones alemanyes, joves i grans,
van ser violats en grup, sodomitzats i colpejats.
Sovint en vista dels seus fills o familiars.
Partits de soldats van assaltar cases.
En orgies salvatges de violència d'embriaguesa,
les dones eren penetrades amb ampolles trencades o baionetes.
Tot era igual,
si els comunistes violaven a prop de nens o dones grans.
Les dones van ser violades ni una ni dues vegades,
però deu, vint, trenta i cent vegades.
Les mares van ser violades en presència dels seus fills.
Les noies van ser violades davant dels seus germans.
Fins i tot dones aterrides que fugien a esglésies i hospitals
van ser perseguits, violats i torturats fins a la mort.
Les monges, les nenes i les dones grans estaven infectades de malalties venèries.
Hi va haver casos de tall de pits
i les víctimes incendiades després de ser violades.
Algunes dones alemanyes van ser forçades a punta de pistola
per fer fora amb cadàvers morts en putrefacció.
Les dones embarassades tenien els seus nadons tallats dels cossos.
A alguns nadons els van colpejar el cap.
Una dona nua va ser clavada entre les mans en una postura crucificada.
Una dona de 84 anys va ser trobada asseguda en un sofà,
la meitat del cap s'havia tallat amb una destral o una pala.
Les dones, inclosos nens i vells, van ser assassinades d'una manera bestial.
Quan les butxaques finals de la resistència alemanya a l'Est es van rendir,
una noia va recordar:
"La violació va començar gairebé immediatament i hi havia una cruesa en els actes".
És més que una violació... és la massacre espiritual,
destrucció deliberada de la feminitat alemanya per violació.
I el teu marit ho veu. Ha advertit:
"Si fas alguna cosa, et tallarem per la meitat.
Veus aquesta serra que tenim aquí? Et tallarem literalment per la meitat".
Els delinqüents més destacats
eren les tropes de rereguarda gairebé completament jueves de la NKVD
i les tropes mongoloides de les repúbliques asiàtiques
de l'extrem oriental de l'URSS.
A aquestes tropes, representava la dona alemanya
tot el que odiaven dels europeus blancs,
així el nostre orgull havia de ser aixafat.
Molts dels russos d'ètnia a l'exèrcit
també considerava aquestes tropes dirigides pels jueus com a despietats.
En general, els comissaris de l'exèrcit rus eren jueus.
Ara, hi havia molts comissaris,
però aquests són els oficials polítics que es troben a totes les unitats de dalt,
Suposo que per sobre d'un pelotó,
que estan allà per assegurar-se que tothom segueix la línia del partit,
tothom és un bon comunista, tothom és un bon odiador alemany.
En altres paraules, tens aquesta gent,
aquests comissaris jueus que embolcallen els soldats per matar més, per matar més.
Matar més. Viola més.
I, bàsicament, són les animadores que acompanyen cada unitat,
aproximadament la mida d'una empresa, diria.
I així tens aquests nois soldats poc sofisticats, joves.
Teniu els comissaris jueus que els animen
fer-ho millor al nivell mort.
I així, quan algú com Ilya Ehrenburg,
a la dreta de Joseph Stalin, diu que no només està bé,
però és gairebé una ordre per a tu agafar les dones alemanyes,
jugar amb ells, violar-los tantes vegades com vulguis i després matar-los,
això sona com una ordre, això està santificat.
Això està aprovat pel govern soviètic.
...i després, dona, vine amb mi
i vam dir "no, no anem amb tu".
i després es va emportar la meva cunyada amb ell,
la va portar fora,
devia haver-hi...
un petit estable
al menys...
hem sentit 3 trets.
Després va tornar
i li vam preguntar...
Sí, li va disparar...
ella s'havia resistit!
I llavors també ens volia
i vam dir que no,
aleshores també ens afusellam...
i...
llavors va tenir primer
va disparar l'àvia
realment ens anava a disparar...
llavors vam començar a pregar...
i vam pregar tots junts.
i després d'això,
el meu pare va donar la mà a tothom
i es va acomiadar...
i llavors...
va disparar al pare.
I després d'això la meva mare.
Llavors va veure que jo encara era viu,
va tirar de mi
i després em volia violar
i...
m'he resistit
i després em va colpejar
amb la culata del rifle al meu cap
i llavors vaig pensar
ara em vaig a desmaiar,
però no em vaig desmaiar,
després vaig actuar com si estigués inconscient
i tot el temps que estava estirat allà,
escoltava els batecs del meu cor.
Va escoltar si encara era viu
i després em va tallar els pantalons
i tallar-me tota la roba
i després em va violar...
no...
va fer un pas enrere
mireu el cotxet de nadó,
el nen encara era viu,
després va disparar 3 vegades a través del cotxet de nadó,
llavors vaig pensar...
per què no eren aquestes bales per a mi...
I si descobrís que un dels teus companys soldats havia violat algú?
Ningú no va fer cap cas.
Al contrari, els soldats s'ho contaven tot
Gairebé es considerava heroic o valent...
... dormir amb una dona - o amb diverses
Fins i tot si algú va ser assassinat, bé, va ser una guerra...
Així que no era gran cosa si un soldat dormia amb una dona o una noia.
Milers de dones alemanyes es van suïcidar,
en lloc de sotmetre's a l'horror.
Moltes dones es van ofegar totes juntes
amb els seus propis fills al riu més proper.
Les dones que tenien els nens de la mà corrien cap a l'aigua.
També hi havia famílies senceres, inclosa gent gran.
Molts s'havien lligat.
No entenia què estaven fent.
També hi havia individus que corrien amunt i avall per la riba del riu,
i nens que havien perdut les seves famílies.
Hi havia una visió terrible
dels que havien anat a l'aigua la nit anterior -
aquells cossos inflats, blaus vermellosos.
La mare ens va agafar
i volia córrer al riu amb nosaltres.
Tots dos estàvem cridant.
Gairebé havíem arribat al riu, però l'àvia va aconseguir aturar-nos
i no vam saltar.
Estava en aquest estat, tremolava.
Vaig dir: "Entra, un per un"
Hi havia una entrada a aquest bloc d'apartaments...
...amb escales que porten al soterrani
Vaig dir: "Porteu-los per interrogar-los"
Tenia el meu ganivet especial, i quan van entrar...
...els vaig tallar la gola
En vaig clavar molts.
Com sabeu, el cos humà està format per un 70% d'aigua.
És un 70% d'aigua, de manera que el cos humà és molt vulnerable
Així que li fiques el ganivet entre les costelles...
... ell cau i ja està.
El meu ganivet era molt afilat
L'apunyales aquí i surt aquí...
...i no més gola. Això és.
Sense crits, res.
No creus que va ser un crim de guerra?
- Què? - El que vas fer amb aquells alemanys.
Crec que va ser un crim de guerra? No, jo no.
En cas contrari no ho hauria fet.
Es calcula que fins a 2 milions de dones alemanyes
van ser violats per soldats de l'Exèrcit Roig.
Un dels presos era un nen de 14 anys.
Els guàrdies van abocar gasolina al seu cabell negre arrissat i li van encendre.
El nen es va tornar boig.
L'estàtua d'un soldat bolxevic violant una dona europea embarassada va ser retirada
Gdansk de Polònia després d'un diluvi de queixes de la comunitat jueva local.
Els homes, estaven colpejant amb un Totschlager, un 'Beater-to-death',
és una llarga molla d'acer i al final hi ha una gran bola de plom
i l'utilitzes com una raqueta de raquet.
El teu braç, el teu canell... El teu canell i la molla,
donen un triple cop a la cara d'un alemany.
Un dels guàrdies de la Lola em va dir:
"Sí, els alemanys a la presó de la Lola estaven pitjor que la Lola".
La Lola no estava tancada a una habitació nit ni dia.
No va ser torturada nit rere nit.
Ella mateixa em va dir:
"Gràcies a Déu, ningú va intentar violar-nos. Els alemanys no van poder fer-ho".
Però tot això va passar amb noies alemanyes a la presó de Lola a Gleiwitz.
Ara l'oficina de Seguretat de l'Estat era una organització del govern polonès.
Els líders eren jueus polonesos.
El cap de l'oficina a Varsòvia era jueu.
Els directors de departament -tots o gairebé tots eren jueus.
A la província on era Lola, Silèsia...
A Silèsia, el director de l'oficina de seguretat de l'Estat era jueu.
El vaig conèixer a Copenhaguen, un home petit i calb.
El director de les presons era jueu.
El secretari de seguretat de l'estat era jueu.
I a Silèsia el 1945, 3/4 dels oficials, 3/4 eren jueus.
Vaig entrevistar 24 i em vaig assabentar que l'oficina de seguretat de l'estat
concedir 227 presons per a civils alemanys.
Aquest únic camp, vaig trobar certificats de defunció per a 1583 alemanys.
En altres camps, altres presons, van morir milers de civils alemanys.
Alemanys homes, dones, nens, nadons.
En un campament hi havia una barraca per a 50 nadons.
Eren en bressols, però el metge del camp, era jueu, el doctor Cedrowski;
No escalfava les barraques, no donava llet als nadons
i 48 dels 50 nadons van morir.
En total, van morir entre 60.000 i 80.000 alemanys
sota custòdia dels agents de Seguretat de l'Estat.
Els periodistes jueus que ho sabien no van escriure sobre això.
Hi ha un periodista que treballa ara mateix a la ciutat de Nova York.
Va estar a Polònia just després de la Segona Guerra Mundial.
Em diu: "El que et diguin els alemanys, creu-me, és veritat".
però ell mateix mai no va escriure sobre això.
La veritat es va tapar i encara s'està ocultant.
ELS ÚLTIMS DIES DEL TERCER REICH
El febrer de 1945, Stalin va viatjar a la localitat turística del mar Negre de Yalta
per assistir a les conferències més històriques de les Tres Grans de la guerra.
A la Conferència de Ialta,
es va fer la trama per remodelar el món de la postguerra.
El gran guanyador va ser Stalin.
Churchill va murmurar a Stalin:
"Hem matat sis o set milions d'alemanys
i probablement hi haurà un altre milió més o menys
mort abans de la fi de la guerra".
Els espies comunistes Alger Hiss i Harry Hopkins van influir molt en Roosevelt
i es va decidir que després de la derrota d'Alemanya,
els soviètics ocuparien Europa de l'Est.
Els soviètics finalment s'unirien a la guerra contra el Japó
i ser proveït d'armes nord-americanes per a l'esforç.
Després de la derrota del Japó,
els soviètics ocuparien Corea del Nord (sense l'aprovació de Corea),
i Manxúria a la Xina (sense l'aprovació de la Xina).
Milions de presoners de guerra russos capturats pels alemanys,
així com els refugiats russos que fugen de Stalin,
seria retornat per força a Stalin per ser executat o treballat fins a la mort.
Alemanya es dividiria per la meitat igual que la capital de Berlín.
La formació d'un nou ordre mundial comunista - Nacions Unides,
es faria després de la guerra.
El 28 d'abril de 1945, quan la derrota total era imminent per a Europa,
Mussolini va intentar escapar a la Suïssa neutral,
però els partisans comunistes italians van capturar Mussolini
i la seva amant Clara Petacci, juntament amb diversos dels seus amics.
Després d'un judici ampli,
tots dos van ser executats prop del llac de Como, al nord d'Itàlia.
Mussolini va ser despullat, torturat i violat,
i Clara Petacci va ser violada diverses vegades abans de ser assassinada.
Clara no només va ser violada en grup pels comunistes,
però totes les dones del grup que fugien amb Mussolini
va patir la mateixa sort.
Al final de l'infern, va ser assassinada al costat de l'home que estimava.
Aquests monstres humans van sodomitzar el cadàver de Mussolini,
van orinar-hi i li van donar cops de peu i li van colpejar el cos
fins que amb prou feines es reconeixia com a humà.
Aleshores els cossos van ser llençats a un munt
a la plaça suburbana de la ciutat de Milà.
Almenys un membre dels serveis secrets britànics i nombrosos comunistes
va assotar una multitud en un frenesí.
Van atacar els cadàvers de totes les maneres possibles.
Finalment, els cossos van ser aixecats i penjats cap per avall a ganxos de carn.
Un testimoni ocular nord-americà va descriure la multitud com a sinistra,
depravada i fora de control.
No hi havia res que impedís que els aliats prenguessin la capital alemanya
abans que l'exèrcit soviètic que avançava hi pogués arribar.
El gos faldiller de Roosevelt, Eisenhower, però,
tornaria a trobar la manera de retardar l'avanç aliat,
per tal de guanyar temps perquè Stalin avança cap a Berlín des de l'est.
El 28 de març, Eisenhower fins i tot va enviar un missatge a Stalin
assegurant-li que l'avanç aliat se centraria en
Alemanya occidental principalment per donar Berlín a Stalin.
El 15 d'abril, Eisenhower fins i tot va arribar a emetre una ordre d'aturada
prohibint als comandants aliats creuar el riu Elba.
Els generals Montgomery i Patton
estaven molt molestos per aquesta ordre d'aturar l'avanç.
Les ordres d'Eisenhower van sortir de Berlín
i tota Europa de l'Est al comunisme soviètic.
Hitler havia sentit parlar de la mort de Mussolini mentre estava al seu búnquer a Berlín.
Al seu costat hi havia la sempre fidel Eva Braun.
Envoltat del seu alt comandament,
hi eren des del 16 de gener de 1945.
Atemptats de Churchill contra civils alemanys
i la violació d'Alemanya va continuar sense parar.
A la primavera de 1945, la situació s'havia tornat gairebé desesperada per als alemanys.
L'Exèrcit Roig havia arribat al riu Oder,
que va ser l'últim gran obstacle natural abans de Berlín.
Ara Alemanya estaria envoltada des de totes les fronteres.
Els soviètics tenien el doble d'homes que la Wehrmacht i quatre vegades més tancs.
Stalin va afirmar que tenia 6 milions d'homes
contra els 1 milió d'alemanys restants de cada unitat que el Reich podia trobar.
Hitler sabia que estava envoltat.
Davant una certa derrota, voluntaris estrangers, vells, dones i nens
preparat per a l'última lluita contra les probabilitats desesperades.
Els nois de les Joventuts Hitlerianes també es van preparar per a l'última batalla.
L'únic que es trobava entre el cel i l'infern
eren les tropes alemanyes restants.
El 19 d'abril, les tropes soviètiques van arribar als suburbis de Berlín.
Tots els defensors desesperats restants d'Alemanya
seria eliminat en la lluita al carrer casa per casa.
El terror vermell ja no es va poder aturar.
El combat va abraçar tothom a la seva zona de batalla.
Els somnis d'Hitler d'un món lliure s'havien trencat fins a un milió de peces.
Tot i que Hitler tenia la seva pilot de caça àngel de la guarda Hanna Reitsch,
Hanna estava tan absolutament dedicada a Hitler
que va rebre una Creu de Ferro a la Segona Guerra Mundial.
Reitsch també va ser la primera dona que va fer volar un helicòpter,
un avió coet i un caça a reacció.
I un 29 d'abril,
va volar amb el seu avió lleuger al cor caòtic de Berlín
fer un atrevit intent de rescat oferint una sortida a Hitler,
si volia fugir de la ciutat assetjada.
Hanna Reitsch va ser l'última oportunitat d'escapar de Hitler.
Hitler va dir a Hanna:
"Ets una dona molt valenta. Encara hi ha lleialtat i coratge al món".
Però ja havia optat per conèixer el seu destí a Berlín.
Ell es quedaria.
Eva Braun i Adolf Hitler s'havien conegut quan només tenia 17 anys.
i va treballar com a assistent del fotògraf Heinrich Hoffmann,
que es va convertir en el càmera personal de Hitler.
Hitler i Braun es van enamorar el 1932.
Ara, 13 anys després, quan les forces alemanyes restants estaven aclaparades,
Eva va escriure en una carta a la seva amiga, Herta Schneider:
"Lluitem aquí fins a l'últim,
però em temo que el final amenaça cada cop més a prop".
El 29 d'abril, Hitler va decidir casar-se amb la seva antiga amant Eva Braun.
La cerimònia va concloure amb Goebbels i Bormann com a testimonis.
Hitler va signar el certificat de noces, però quan va ser el torn de l'Eva
va començar a escriure el seu cognom com a Braun abans de ratllar la lletra B,
i en canvi escrivint Eva Hitler.
Braç a braç, Hitler va portar la seva núvia a l'estudi per a la recepció del casament.
Hitler va admetre per primera vegada que tot estava perdut.
Hitler va dir:
"Tot està perdut, empaqueta les teves coses i marxa.
Has de marxar i, en una hora, l'últim avió et farà sortir".
Després d'aquell moment de silenci,
Eva Braun va fer un pas endavant, va anar cap a ell i li va agafar la mà i va dir:
"Però saps que em quedaré amb tu".
Menys de dos dies després del casament, el 30 d'abril,
Hitler i la seva núvia van acabar amb les seves vides junts.
Feia només unes hores que estaven casats.
L'Eva va agafar una càpsula de cianur i se la va posar a la boca. Va morir a l'instant.
Hitler va agafar la seva pistola, se la va posar a la templa dreta i va disparar.
El gos de Hitler, Blondi, també va ser enverinat.
Els membres del personal portaven els cossos amb mantes
i els va remullar amb la gasolina que van trobar i els va incendiar.
Hitler no volia ser lliurat als bàrbars bolxevics,
perquè sabia què li havien fet a Mussolini.
Així, treure's la vida i incendiar-li el cos era el seu propi desig.
Un dia abans de suïcidar-se, Hitler va dictar el seu testament polític,
una nota de suïcidi en la qual negà qualsevol responsabilitat per començar la guerra.
Fins al final, quan Hitler no tenia res a guanyar,
volia que el món sàpiga que mai havia volgut la guerra.
"No és cert que jo o qualsevol altra persona a Alemanya volguéssim la guerra el 1939.
Va ser desitjat i provocat únicament per estadistes internacionals,
sigui d'origen jueu o treballant per interessos jueus..."
TESTAMENT FINAL DE HITLER
7 de maig de 1945 - El general Jodl va signar una escriptura de rendició.
Tanmateix, no va ser signat per Karl Donitz. Per tant, legalment,
Alemanya com a país no es va rendir després de la Segona Guerra Mundial.
Això significa que la República Federal d'Alemanya, establerta per Occident,
així com la República Democràtica d'Alemanya, instal·lada pels soviètics,
tots dos eren il·legals segons el dret internacional,
ja que cadascun s'havia construït sobre un estat sobirà consistent.
El 5 de juny de 1945, els Aliats van anunciar
que governarien Alemanya des de quatre zones d'ocupació diferents.
Un per a cadascuna de les quatre potències: Soviètica, Gran Bretanya, França i Estats Units.
Churchill havia declarat la guerra per suposadament defensar Polònia,
però en canvi es va aliar amb Stalin, va tapar els seus crims
i després li va donar Polònia.
Albert Einstein és avui venerat com el geni més gran del segle XX.
Einstein va ser un físic jueu i membre del Partit Comunista Alemany.
sionista i partidari del règim de matança bolxevic
a la Unió Soviètica.
Se li atribueix la creació de la teoria especial i general de la relativitat d'Einstein.
Els seus escrits han estat acusats de plagi
per molts historiadors i investigadors.
Una de les equacions matemàtiques més famoses del món, E= mc�,
va ser publicat per primera vegada per Olinto De Pretto
2 anys abans de la publicació de l'equació per part d'Einstein.
L'equació, E= mc�, hauria d'anomenar-se amb raó l'equació de Pretto.
Era un comitè. Diu que era pacifista,
però volia la guerra amb Alemanya, en realitat volia genocidar els alemanys.
Hi havia una cita on deia:
"Els alemanys poden ser assassinats o restringits després de la guerra,
però no es poden reeducar a una manera democràtica de pensar i actuar.
S'espera que al final de la guerra hagin estat assassinats en gran part".
Albert Einstein va dir això.
A la Universitat Lincoln de Califòrnia, Einstein va fer un discurs
en què va anomenar el racisme una malaltia dels blancs i va afegir:
"No tinc intenció de callar amb això",
però era vehementemente antinacionalista i antiblanc,
però molt molt pro-jueu.
De fet, se li va oferir la presidència d'Israel.
Va rebutjar educadament l'oferta dient:
"Estic profundament emocionat per l'oferta del nostre Estat d'Israel
i alhora trist i avergonyit que no puc acceptar".
Era un sionista incondicional, però es va oposar al nacionalisme en tots els sentits per als europeus.
De fet, el volia aixafar.
Què ens va donar, de totes maneres?
Tot és relatiu. Relatiu... Relativisme moral, res és segur,
no hi ha cap absolut, tot val, què és la veritat, de totes maneres,
no hi ha cap sentit excepte el relativisme, és clar, oi?
Per tant, només la seva visió de l'univers és la correcta,
que tots ens estem ofegant, (?) oi?
I molts físics no estan d'acord amb les seves teories,
perquè això és tot el que són, són teories.
Bé, com està... com s'ha fet tan gran en primer lloc?
Bé, és un fet que el seu treball no només va ser idees retorçades i poc científiques,
però que va ser la ciència la que va ser plagiada.
Sé que 'Red Ice' (aquest programa) va fer un programa sobre això,
un gran espectacle sobre això, que cobreix això en detall.
Els seus escrits inclouen el seu popular llibre de 1924 "El significat de la relativitat".
que va ser plagiat a partir de la transformació de Lorentz.
Plagi de l'equivalència massa-energia,
basat en gran part en el treball de George Fitzgerald i Hendrick Lorentz,
Físics teòrics irlandesos i holandesos...
i també l'obra del físic francès Henri Poincaré.
Va desenvolupar la teoria de la relativitat anys abans d'Einstein.
I empitjora. Plagi de Paul Gerber
treballs innovadors sobre la velocitat de la gravetat. D'acord, aquest era un noi alemany.
I la idea que la velocitat de la llum era constant,
era independent del moviment de la seva font, no era en absolut el d'Einstein,
però va ser proposat pel científic escocès James Maxwell el 1878.
A més, Bernhard Riemann, un alemany, va ser el primer a desenvolupar-se
una geometria sòlida no euclidiana, que és la base de totes les matemàtiques
solia descriure la relativitat.
També, continua, Heinrich Hertz, el pare de la unitat de freqüència,
La vibració sonora d'Hertz, ho va descobrir
Càrregues electro il·luminades amb llum ultraviolada
i creen espurnes elèctriques més fàcilment.
Bé, el 1905, Einstein va publicar un article que explicava això,
el mateix experiment de l'efecte fotoelèctric de Hertz,
i en realitat va ser el descobriment d'Hertz el que va conduir a la revolució quàntica,
i, tanmateix, Einstein va rebre el Premi Nobel el 1921
per al descobriment de la llei dels efectes fotoelèctrics, d'acord?
Continua, Nikola Tesla. No podia suportar Einstein.
De fet, el deia un vell manivela.
Va fer una anàlisi de la teoria de la relativitat d'Einstein anomenant-la
"un magnífic vestit matemàtic que fascina,
enlluerna i fa que la gent cega als errors subjacents.
La teoria és com un captaire vestit de violeta
que els ignorants prenen per rei." Ho va dir el 1935.
John Murray Cuddihy, un sociòleg conegut i brillant, va dir
Einstein estava motivat pel desig de distorsionar i destruir la ciència occidental.
Molt, molt precís.
Dayton Clarence Miller, president de la Royal Astronomical Society britànica,
no estava d'acord amb tota la teoria d'Einstein.
Tenia la seva pròpia teoria de l'espai absolut que és interessant. I continua.
Un centenar de prestigiosos científics austríacs i alemanys
el va denunciar en aquest llibre Hundert..., no sé com dir-ho.
Autoren Gegen Einstein, ho faré aquí mateix...
...l'acusava de ser un pseudomístic... pseudomístic
i només especular-ho tot, bàsicament. Un centenar de científics.
HL Mencken:
"Hi ha raons sòlides per creure que Einstein no aguantarà:
a la llarga es pot classificar el seu espai corbat
cops psicosomàtics de Gall i Spurzheim".
Altres dos científics brillants.
Per tant, la qüestió és que no estaríem a l'edat de pedra sense ell.
Amb prou feines. A hores d'ara estaríem cultivant altres planetes, oi?
I després gent que diu "oh, només estàs gelós d'ell" o
"Oh, és perquè és jueu". No, és perquè era un lladre,
un mentider i un plagiari i una persona horrible en la seva vida privada.
I, ja ho saps, la gent veritable brillant no el podia suportar
i el van veure com un crackpot.
Un crac i un mentider i un plagi, perquè ho era.
I Einstein va criticar els científics pels quals se sentia amenaçat, veritables genis,
com Erwin Schrodinger - Teoria Quàntica, Werner Heisenberg, Hilbert, Planck.
En realitat era el gelós que estava atacant tots aquests,
però va ser recolzat com l'arquetip de la brillantor,
geni i ciència, l'home més intel·ligent del món. I era jueu, oi?
Per tant, és només una creació pura, bàsicament, d'un bombo mediàtic jueu
que es va fabricar als anys 20. Bàsicament com una estrella del pop.
Però era un comitè que va suspendre l'examen d'accés a la universitat
i autèntics genis estafats sense vergonya.
Per tant, tot és fum i miralls. És un estafador, gent.
I no sé si ho heu sentit abans, però és enorme.
Alemanya, Henrik, com vas dir, estava prosperant.
Vull dir, només ments increïbles estaven sortint d'Alemanya en aquest temps.
No és com si Einstein tregués Alemanya d'una mena d'edat de pedra i ho eren,
ja saps, "No avançarem sense la seva brillantor", oi?
Mentre Europa encara estava en pau el 1939,
desenvolupament de la bomba atòmica americana
va ser proposat per Albert Einstein, Eugene Wigner i Leo Szilard,
tots els jueus, a Roosevelt. Li van escriure una carta
en què descriuen el poder d'una potencial bomba atòmica.
Einstein va insinuar falsament que Alemanya ja estava treballant en una bomba atòmica
i insta a Roosevelt a construir aquesta arma.
D'aquest esforç va sorgir el Projecte Manhattan,
en què es va fer el desenvolupament de la bomba atòmica.
El líder era Robert Oppenheimer.
Els desenvolupadors van ser Richard Feynman, Owen Chamberlain,
Enrico Fermi, Edward Teller, John Neumann i altres.
La tarda del 12 d'abril de 1945, Roosevelt va morir d'un accident vascular cerebral.
L'empresari fracassat i membre del KKK,
El vicepresident Harry Truman, ara esdevé president.
El cercle intern jueu i comunista de Roosevelt va continuar dirigint l'espectacle,
mentre Truman de Missouri pronunciava els discursos.
TERROR AL JAPÓ
L'abril i maig de 1945, el Japó va fer tres intents
a través de Suècia i Portugal neutrals per posar fi pacíficament a la guerra.
A l'agost, el Japó va intentar, a través de canals soviètics neutrals, negociar la rendició.
Tot intent de pau fet pel Japó també seria infructuós.
Ignorant les peticions japoneses per la pau,
els aliats, en canvi, es prepararan per a grans atacs al Japó.
La Força Aèria dels Estats Units havia dut a terme bombardeigs
contra unes 60 ciutats japoneses, com ara Tòquio, ja el 1942.
Ara, la nit del 9 al 10 de març de 1945,
2.000 tones del mateix tipus de bombes incendiàries
va caure a Dresden un mes abans,
va ser emprat en l'atemptat terrorista genocida a Tòquio.
L'ordre va venir del general de la Força Aèria, Curtis LeMay,
per volar el més baix possible i per bombardejar les cases i altres edificis japonesos,
que eren de fusta o paper, per causar el màxim de estralls possible.
Milers de civils van morir cremats o asfixiats.
Els cossos cremats de 100.000 civils morts cobrien els carrers.
Milions de japonesos innocents van resultar ferits i es van quedar sense casa.
Els bombardejos es repetirien els dies 23 i 25 de maig.
El general de la Força Aèria Americana, Curtis LeMay, es va presumir d'això
els bombarders nord-americans tornaven els japonesos a l'edat de pedra.
Això, però, després es veuria eclipsat per les següents bombes atòmiques,
que van ser llançats a Hiroshima i Nagasaki.
Aquests bombardeigs van provocar la mort immediata
d'uns 100 a 150 mil a Hiroshima
i de 60 a 80 mil a Nagasaki
de les ferides provocades per les explosions i la malaltia aguda de les radiacions,
i encara més morts per efectes a llarg termini de les radiacions ionitzants.
Entre els dos atemptats,
Stalin va trencar el pacte de no agressió soviètic-japonès de 1941
i va declarar la guerra a un Japó ja vençut.
Les tropes soviètiques fins i tot van començar a abocar-se a Manxúria,
aclaparant les forces japoneses allà. La Segona Guerra Mundial finalment havia acabat...
El Japó es va rendir el 15 d'agost de 1945.
EL GENOCICI D'ALEMANYA
"La batalla no determina qui té raó, només qui queda.
Vam destruir els feixistes, no el feixisme; Hem destruït homes, no idees.
Els nostres triomfs no van servir com a prova que la democràcia és la millor per al món,
més que les victòries russes ho demostren
el comunisme és un sistema ideal per a tota la humanitat." - Peter Bowman
El general Patton va advertir de deixar que Stalin arribés a Berlín abans que els nord-americans.
Després d'una visita a Berlín en ruïnes, va escriure a la seva dona el 21 de juliol de 1945:
"Berlín em va donar el blues.
Hem destruït el que podria haver estat una bona carrera,
i estem a punt de substituir-los per salvatges mongols.
I tota Europa serà comunista.
Es diu que durant la primera setmana després de prendre Berlín,
totes les dones que van córrer van ser afusellades, i les que no van ser violades.
L'hauria pogut prendre en comptes dels soviètics, si m'haguessin permès".
Com que la guerra havia acabat ara,
es va implementar el pla Morgenthau genocida jueu
per a la destrucció total de la indústria alemanya
i l'esclavitud de la raça alemanya.
Els guanyadors ara bàsicament moririen de fam milions d'alemanys, la majoria civils,
a mort, per infligir un càstig col·lectiu al poble alemany.
L'autèntic malson d'Alemanya estava a punt de desenvolupar-se
ja que els comunistes van imposar un càstig col·lectiu a Alemanya
això farà que el Tractat de Versalles es redueixi en comparació.
En l'acte més gran de neteja ètnica que el món hagi vist mai,
les potències aliades van imposar un nou regnat de terror, destrucció, saqueig,
fam, violació i assassinat massiu del poble alemany.
Els exèrcits aliats ocupants van tallar (?) el 25% de la terra més fèrtil d'Alemanya.
Aleshores, els refugiats alemanys van ser atacats i violats per l'Exèrcit Roig
així com les bandes partisanes jueves que es van apoderar i van ocupar
les cases robades dels refugiats alemanys.
Churchill va donar suport a l'expulsió de 15 milions de civils alemanys ocupats
dels territoris on habitaven.
Més de 3 milions d'alemanys van morir durant les migracions forçades.
Uns 2 milions de civils, la majoria dones, nens i ancians,
i 1 milió de presoners de guerra.
Entre 1939 i 1945, al voltant de 7 milions de presoners de guerra alemanys,
van ser carregats en vagons de bestiar i transportats als gulags soviètics.
La majoria d'ells no tornarien a veure mai més les seves famílies.
Stalin va emetre l'ordre 270,
el que significava que tots els presoners russos capturats pels alemanys
ara seria enviat a camps d'extermini i després executat.
Fins i tot les seves dones serien enviades als Gulags.
Els civils alemanys i els aliats anticomunistes a tot arreu van ser atropellats,
violats, sodomitzats, ofegats en tancaments, torturats
i mutilats genitalment, cremats vius i executats.
Fileres de cossos penjaven als arbres.
Es va imposar un càstig cruel a centenars de milers de persones etiquetades
com a col·laboradors nazis, l'únic delicte dels quals va ser fer les paus amb Alemanya
o haver lluitat contra els soviètics al front oriental
com a membres de les unitats de les SS alemanyes.
Dones franceses que van sortir amb soldats alemanys durant l'ocupació
van ser humiliats per afaitar-se el cap calb o despullar-se.
Famílies de refugiats anticomunistes que havien seguit els seus defensors alemanys
a mesura que es retiraven d'Orient també van ser enviats de tornada a Stalin
on van ser sotmeses a tortura, inclosa la violació de les dones.
Stalin també tenia 25.000 presoners de guerra nord-americans
i 30.000 britànics als seus gulags siberians
i fins i tot ràpidament va començar a executar molts d'ells.
Stalin mai els va alliberar a la resta i van morir als Gulags.
Com a part de la reprogramació psicològica i la guerra coneguda com
desnazificació, el poble alemany va ser sotmès deliberadament
propaganda antialemanya, fam, trauma psicològic i sensellarisme.
Les dones alemanyes famolencs van vendre els seus cossos a soldats nord-americans
a canvi de menjar, sabó o cigarrets.
Els aliats van treballar fanàticament per complir el seu pacte genocida amb Stalin.
"Ens hem de desfer de tots tan aviat com sigui possible!",
va escriure un Winston Churchill impacient.
"No t'importi els cinc o més milions d'alemanys. Stalin s'encarregarà d'ells.
No tindreu problemes amb ells: deixaran d'existir. "
En el seu diari, George Patton va assenyalar:
"Avui hem rebut ordres
en què se'ns va dir que donàssim als jueus un allotjament especial.
Si per als jueus, per què no els catòlics, els mormons, etc?...
També estem donant la volta als francesos
diversos centenars de milers de presoners de guerra
per ser utilitzat com a treball esclau a França.
És divertit recordar que vam lluitar contra la revolució
en defensa dels drets de l'home i la Guerra Civil per abolir l'esclavitud
i ara han tornat en els dos principis".
Va escriure a la seva dona el 23 de juliol de 1945:
"Si el que estem fent als alemanys és 'llibertat', aleshores doneu-me la mort.
No veig com els nord-americans poden enfonsar-se tant.
És semítica, i n'estic segur".
A la primera hora del primer alliberament
del camp de presoners de guerra de Dachau, 122 guàrdies SS
van ser afusellats després de lliurar-se a la 45a divisió dels Estats Units.
Altres 40 SS van ser matats a cops pels reclusos.
Altres 358 homes de la SS van ser arrodonits i enganxats a un parc de carbó tancat.
Inicialment, 12 van ser metrallats.
La resta van ser executades poc després.
En total, 560 homes que s'havien rendit
van ser assassinats durant l'alliberament de Dachau.
Aquest va ser un crim de guerra brutal.
Tot i així, els soldats nord-americans van quedar impunes.
Un soldat nord-americà va dir:
"Els homes estaven ferint guàrdies deliberadament.
Molts guàrdies van rebre un tret a les cames perquè no es poguessin moure.
Després van ser lliurats als reclusos.
Un va ser decapitat amb una baioneta. Altres van ser destrossats membre per extrem".
El maig de 1945,
Churchill va trair desenes de milers de croats que s'havien rendit davant d'ells.
En canvi, els va tornar als comunistes soviètics i iugoslaus,
resultant en la massacre de Bleiburg.
El general George Patton estava disgustat
per les polítiques genocides contra el poble alemany.
Patton sabia que les polítiques per al genocidi
i la destrucció del poble alemany
es va originar dels jueus a Washington DC,
envoltant Morgenthau i Roosevelt.
En una carta a la seva dona, Patton va escriure:
"Evidentment, el virus va començar per Morgenthau
d'una venjança semítica contra tots els alemanys encara funciona..."
Fins i tot abans que acabés la guerra, milers de presoners de guerra alemanys
havia mort en captivitat nord-americana de fam,
maltractament i assassinat descarat.
Un supervivent d'un dels camps, l'abril de 1945, va escriure:
"A cada grup de deu se li va donar l'espai exterior d'una sala d'estar de mida mitjana.
Vam haver de viure així tres mesos. Sense sostre sobre els nostres caps.
Fins i tot els malferits només rebien un feix de palla.
I va ploure al Rin durant dies i sempre estàvem a la intempèrie.
La gent moria com mosques".
El comandant aliat Eisenhower
tenia el control de més de 5 milions de soldats enemics vius.
"És una llàstima que no haguéssim pogut matar més...", va murmurar el general,
insatisfet amb el recompte de cadàvers de la matança més gran de la història de la humanitat.
"Déu, odio els alemanys!", havia escrit Eisenhower a la seva dona el 1944.
Perquè la Convenció de Ginebra va garantir els presoners de guerra de les nacions signants
el mateix menjar, refugi i atenció mèdica que els seus captors,
i perquè aquestes lleis havien de ser aplicades per la Creu Roja Internacional,
Eisenhower, bàsicament, va esquivar el tractat
creant la seva pròpia categoria per als presos.
Va suggerir una nova classe de presoners: Forces enemigues desarmades - DEF.
Els presoners que l'exèrcit no alimentaria.
Agafa això? No s'alimentarien després de la rendició d'Alemanya.
En total, els aliats tenien entre 7 i 8 milions de presoners alemanys.
Van capturar 4,2 milions abans del nou estat DEF.
Similar a un altre tipus: persones enemigues rendides (SES).
L'autor Giles MacDonogh escriu això
aquests últims captius, entre 3 i 4 milions, i cito:
"No tenien dret als mateixos nivells d'habitatge i subsistència".
Els soviètics no havien signat cap acord
pel que fa al tractament humanitari dels presoners de guerra,
per tant, no estaven obligats a tractar els seus presoners humanament.
Els aliats pretenien utilitzar els alemanys com a mà d'obra esclava.
També segons el pla Morgenthau.
Per encobrir els seus crims, Eisenhower va emetre una ordre afirmant-ho
als funcionaris de la Creu Roja no se'ls va permetre l'accés als seus camps d'extermini.
Crec que Jim Bacque ha fet una troballa històrica important aquí.
A mi, com a historiador nord-americà, em fa vergonya. Stephen Ambrose, historiador, Col·legi de guerra de l'exèrcit dels EUA
I hi havia sadisme, brutalitat,
denegació de subministraments mèdics disponibles.
Negació d'aigua en alguns casos,
quan estaven just a la vora del Rin, els homes morien de deshidratació.
Per la meva pròpia experiència, vaig veure que els ferits quedaven desatesos. Lt Joachim Buff, presoner de guerra de 19 anys a Böderich i Rheinberg, 1945
A ningú li importava. Ens van tractar igual que bestiar.
No hi havia cap campament, només els prats del Rin,
que després es va convertir en un aiguamoll pantanós.
No hi havia tendes ni refugi de cap mena.
I ens ho havien robat tot.
Estàvem tots congelats, tremolant de fred, estirats, ajupits.
Vam intentar trobar un lloc sec i vam quedar-hi a l'aire lliure, és clar.
Vaig ser guàrdia al camp de presoners de l'exèrcit nord-americà.
Em van advertir que no parlés del que vaig viure o tindria problemes.
Bé, les condicions al campament eren abominables. Martin Brech era un soldat de 19 anys,
Hem descuidat alimentar-los correctament. Guàrdia de l'exèrcit nord-americà al camp de presoners, Remagen 1945
Tenien una llauna de sopa aquosa un cop al dia. Era tan inadequat.
Hi tiraven herba i males herbes, quan les podien (?) trobar.
Estaven morint de gana i ni tan sols teníem prou aigua per a ells.
Estàvem a prop del riu Rin, així que s'arrossegaven sota els cables
en un esforç per aconseguir una mica d'aigua i els havíem metrallat quan ho van fer.
No tenien mantes, ni tendes de campanya. Alguns d'ells no tenien abrics.
I només estaven dormint al fang. Això va ser l'abril,
cap al final de la guerra, i era una primavera freda final,
i així estaven morint, i morint en gran nombre.
I el que ens va impressionar, a tots a l'altra banda, van ser els camions que transportaven els cossos.
Així, quan ens van expulsar dels furgons,
ens van conduir als prats en un gran paquet.
I al principi, ens van dir per altaveu:
"No sou presoners de guerra habituals. Sou enemics desarmats,
i, per tant, no entren sota la Convenció de Ginebra".
I també ens van dir, per deixar les coses perfectament clares,
per ordre d'Eisenhower, en anglès i en alemany,
que no havien vingut a alliberar-nos del nacionalsocialisme,
sinó eliminar Alemanya d'una vegada per totes.
Després de dos anys i mig, vaig pesar 30 quilos,
Havia perdut la meva casa, la terra.
Havia perdut la majoria dels meus familiars i estava tot sol a Alemanya de l'Est.
I només volia arribar a casa, però mai vam arribar a casa.
Anna Tuerr era una civil alemanya de 17 anys
Milions d'alemanys més van morir per l'acció aliada després de la guerra
que durant la guerra. Sens dubte, 9 milions d'alemanys morts més
en els sis anys de pau, només per la política aliada.
Els governs aliats van tapar aquesta tremenda matança nacional
i encara ho estan fent.
El tema és un tema prohibit
i als Estats Units és un tema que no volem investigar.
Per tant, per aquests motius s'ha tractat el tema fins a cert punt. Major Merrit Drucker, exèrcit dels EUA, retirat, assignat a Rheinberg, Alemanya 1987
Només negar-ho, no mirar-ho, no investigar, destruir registres.
Immediatament després de la Segona Guerra Mundial, el poeta jueu Abba Kovner
va fundar l'organització anomenada Nakam,
format per un grup de partidaris jueus.
Abba Kovner ha passat els seus darrers anys fent contraban il·legal de jueus a Palestina.
Tot i que la guerra havia acabat per a tots els altres,
aquest grup estava tan insatisfet amb el nombre de morts dels alemanys
van començar a caçar europeus i a matar-los, a l'atzar.
Van pujar als camions Die Juden kommen � vénen els jueus,
per espantar la població. Dina Porat Dep. Història dels jueus - Universitat de Tel Aviv
Al camió, l'ajaràvem.
Després condueix fins a un bosc on els esperaven altres membres de la unitat.
Després vam fer la prova.
Així que es van quedar al bosc. I no van marxar mai.
De vegades, els vaig disparar jo mateix.
Recordo que una vegada li vaig ordenar a un home que cava la seva pròpia tomba.
Durant quinze minuts va cavar mentre jo estava al seu costat.
Quan va ser prou profund perquè s'estigués,
bum! Això va ser.
Un dels seus objectius era la mort de sis milions d'europeus
enverinant els seus subministraments d'aigua.
Volíem enverinar 6 milions d'alemanys.
Volien que els alemanys experimentessin l'horror de l'assassinat indiscriminat.
Aquest pla es va anomenar pla A.
El pla B era enverinar uns quants milers de pa
a la fleca que proveïa a les presons i camps de concentració,
inclosa Dachau, on els alemanys eren ara internats pels aliats.
Era un grup que veia la seva tasca com una responsabilitat.
Ens vam veure com a representants dels jueus.
Com a primer pas, Kovner va ser enviat a Tel Aviv per guanyar el suport
dels líders jueus del preestat d'Israel pel pla per enverinar els alemanys.
El president i químic israelià Chaim Weizmann
va ser receptiu i aprovat el pla.
Chaim va recomanar un científic que els faria verí.
Els científics van treballar a l'Institut de Recerca Sieff a Rehovot,
més tard rebatejat com a Institut Weizmann.
Tornant a Europa en un vaixell britànic,
Kovner va ser arrestat per la policia britànica,
que aparentment coneixia la trama.
En aquell moment, Kovner portava prou verí
per assassinar els habitants de quatre grans ciutats europees
a través dels seus subministraments d'aigua, però el van enviar a una presó egípcia.
El pla A havia fracassat.
Aquest va ser un cop terrible.
No teníem el verí, així que no vam poder fer res.
La resta de l'organització es va reagrupar a Alemanya
i el jueu nascut a Lituània Joseph Harmatz es va fer càrrec del lideratge de Nakam.
Va abandonar la idea d'enverinar els subministraments d'aigua dels alemanys.
En canvi, el grup va adquirir una petita quantitat d'arsènic
i va tornar al pla més modest d'enverinament del pa.
Aleshores vam decidir... que estem preparats per fer-ho.
Un dissabte a la nit, l'abril de 1945, van irrompre al campament Stalag 13
a Nuremberg, i amb un pinzell d'artista,
Harmatz va pintar 3.000 barres de pa negre amb verí.
Hem untat 3.000 pans...
que va ser suficient per a 12.000.
Uns 2.280 SS van menjar el pa, va dir:
però no podia dir quants, o si n'hi havia, van morir.
Les notícies de l'època deien que més de 200 persones estaven hospitalitzades,
però no va fer esment de les morts.
Segons els familiars, es va fer tot per salvar-los.
A tothom li van bombejar l'estómac i tots es van salvar.
Però després, no hi va haver declaracions oficials.
...però el que sé és que l'exèrcit nord-americà ha mobilitzat totes les ambulàncies.
I en tenien milers.
I els portaven a tots els hospitals possibles.
I els bombejaven. Bombejant.
Harmatz va viure la resta de la seva vida
respectat i honrat pels seus companys jueus.
El terrorista genocida Kovner
va ser alliberat en silenci en mans dels jueus israelians
després de només un any de presó.
L'any vinent, el grup terrorista jueu Irgun es va disfressar d'àrabs
i va bombardejar l'hotel King David a Jerusalem, matant 91 persones.
Menachem Begin era el líder d'aquest grup terrorista.
En el futur, serà conegut com el primer ministre d'Israel,
malgrat les seves opinions racistes i supremacistes i els seus antecedents terroristes.
Entre 1945 i 1953, es calcula entre 9 i 15 milions
van ser assassinats alemanys d'ètnia, principalment civils.
Més alemanys van ser assassinats aquells anys després de la guerra que durant tota la guerra.
Els soviètics també es van fer càrrec dels camps alemanys, els van reobrir i els van omplir
amb alemanys i altres anticomunistes, fins i tot civils i dones.
Centenars de milers van morir.
Durant els sis mesos posteriors al final de la guerra,
La producció industrial alemanya va caure un 75%
i la producció agrícola va caure un 65%. Alemanya era ara un país mort.
AVÍS Aquests vídeos estan constantment sota atac
per grups contra la llibertat d'expressió que volen suprimir la veritat
per evitar que arribi a un gran nombre de persones.
Aquests grups contra la llibertat d'expressió no poden refutar els fets presentats en aquests vídeos.
El seu únic recurs és la censura: eliminar els vídeos
per evitar que el públic conegui la informació
i permetent-los decidir-se.
Si us plau, ajudeu a mantenir aquests vídeos i la informació que hi conté
disponible per al públic tornant a penjar-los o "replicar-los" a YouTube,
Daily Motion, Vimeo, Metacage, Facebook,
i altres llocs de vídeos i xarxes socials.
Treballant junts,
podem preservar la llibertat d'expressió per a tothom a Internet,
i no permetre que sigui controlat per una petita minoria.