L'Holocaust és el terme utilitzat per difondre la creença
que 6 milions de jueus van ser assassinats pels alemanys durant la Segona Guerra Mundial,
principalment, gasant en cambres de gas improvisades
enganyosament disfressats de banys amb dutxa.
Aquesta narració es repeteix sovint a Hollywood, pels mitjans de comunicació
i en els sistemes escolars públics.
No obstant això, un moviment creixent de valents científics, historiadors, enginyers,
periodistes i altres activistes de la llibertat d'expressió
han investigat la història oficial de l'Holocaust políticament correcta
i ho va trobar exagerat i fins i tot fals.
Aquestes persones valentes avui es diuen revisionistes,
però sovint són denunciats com a negadors de l'holocaust pels mitjans de comunicació.
Aquesta tècnica d'etiquetatge s'utilitza per desanimar el discurs
i discussió sobre aquest tema controvertit.
Aquests revisionistes no disputen que els jueus fossin perseguits,
privats dels drets civils, deportats, internats i obligats a treballar
als camps de concentració o que els jueus morien en aquells camps
i els guetos durant la guerra, quan les malalties es van convertir en un problema important.
Tampoc disputen que els partidaris comunistes criminals,
dels quals la majoria eren jueus,
també van ser assassinats per trets i penjats durant la guerra.
Els revisionistes no neguen aquests jueus
i altres víctimes de la guerra la seva dignitat.
No neguen que les víctimes siguin recordades
i no neguen mostrar compassió per cap de les víctimes.
No importa com van morir, totes i cadascuna d'aquestes morts van ser una tragèdia
com ho van ser les morts de milions d'altres durant aquesta horrible guerra.
Milions de persones, la majoria europeus,
van patir i van morir morts horribles als camps de batalla,
en alta mar i en ciutats bombardejades durant un conflicte
que sens dubte mai hauria passat
els jueus internacionals no van declarar la guerra a Alemanya el 1933.
L'evidència que fan servir els revisionistes
contra la narrativa oficial de l'Holocaust són nombrosos.
Ara passarem per alguns dels més convincents d'ells.
Durant la Segona Guerra Mundial, els enemics van ser internats en camps de concentració
per evitar intents de subversió contra la nació.
Com a exemple, després de l'atac a Pearl Harbor, més de 100.000 japonesos
que vivien a la costa del Pacífic van ser internats pel president demòcrata Roosevelt
sense cap delicte més que néixer japonès.
Ordre executiva 9066, signada pel president Franklin Delano Roosevelt,
es va emetre amb la premissa que qualsevol persona d'ascendència japonesa, alemanya i italiana
no es podia confiar i havia de ser tractat com un enemic.
No eren vists com a persones individuals,
sinó com una amenaça que cal tractar amb duresa.
Així, milers d'americans d'ètnia japonesa, italiana i alemanya
van ser traslladats a la força i llançats als camps de concentració nord-americans.
Alguns fins i tot es van veure obligats a abandonar les seves pròpies cases i negocis.
Amb vagons de ferrocarril, que eren enviats als camps de concentració
més de mil milles de distància.
Estaven col·locats dins de tanques de filferro de pues
on les metralladores els apuntaven des de les torres de vigilància.
Van dormir dins de barraques infestades d'insectes
i se'ls va negar els medicaments, el refugi i els subministraments adequats.
Ara, teníem aquesta tanca d'enllaç de cadena per tot el campament,
i vam viure, potser a un quart de quadra de la tanca,
i la tanca era custodiada per soldats
que caminaven d'anada i tornada amb les armes a les espatlles.
Vaig pujar a la tanca i vaig sentir un cruixent a l'herba.
Realment estava una mica de nostalgia pel que hi havia fora de la tanca.
I pensant: "Ja saps, abans era capaç de fer això".
Els centres de reubicació no són normals i probablement mai ho puguin ser.
La vida domèstica està alterada.
La llei de Roosevelt en temps de guerra restringia les llibertats
i exigien carnets d'identitat per a aquests presos.
Cap d'aquests reclusos va ser mai compensat per la pèrdua de béns
o el temps que van passar als camps de concentració.
No se'ls va pagar cap indemnització de guerra i no se'ls va dedicar cap pel·lícula.
Cartells nord-americans de la Segona Guerra Mundial
i altres materials de propaganda centrats en la raça,
que va convertir la guerra en una guerra racial.
Van colpejar al cap del públic que els japonesos i alemanys
eren menys que humans, infrahumans, fins i tot semblants a les rates.
Aquests van provocar nombroses atrocitats contra els civils durant la guerra
com al soldat nord-americà se li va ensenyar que aquestes persones ni tan sols eren humans.
Tots els campaments que van construir eren en llocs aïllats.
Deu d'ells escampats per l'oest americà i un parell a Arkansas.
Heart Mountain, Poston i Tule Lake van ser els més grans.
El llac Tule també va acollir aquells la lleialtat dels quals
qüestiona específicament el govern.
La War Relocation Authority o WRA els va anomenar "centres de reubicació".
Recordo quan deien
"Bé, estàs sent internat per la teva pròpia protecció".
Bé, quan era un nen de 10 a 11 anys ho sabia,
si estigués aquí per protegir-me,
per què les metralladores ens apunten i no fora?
Hem sentit aquest jove i jove cridar i dir...
com recordo alguna cosa sobre que no el van poder mantenir allà.
Que ell era... era un americà.
I va començar a sortir i el guàrdia,
que probablement estava a uns 15 peus d'ell,
només li va disparar a l'estómac.
De fet, els camps de concentració no eren estranys en aquell moment.
Finlàndia i fins i tot la neutral Suècia també van internar comunistes
als camps de concentració, ja que no es podia confiar en els comunistes.
En realitat eren els financers jueus britànics
que va inventar els camps de concentració a Boer l'octubre de 1899,
quan van buscar or i diamants a Sud-àfrica.
El 1933, quan els jueus internacionals havien declarat la guerra a Alemanya,
es van establir formalment com a enemic d'Alemanya,
que segons el dret internacional,
va donar a Alemanya el dret legal de desarmar i internar els jueus alemanys.
Després dels repetits intents de subversió, assassinats
i amb terror contra el poble alemany,
els jueus s'han convertit en enemics de la nació alemanya.
Els nacionalsocialistes consideraven lògicament jueus
com una amenaça directa a la seguretat nacional.
Els jueus estaven aclaparadorament sobrerepresentats en la subversió comunista.
Jueus amb tendències internacionalistes, comunistes, sionistes i talmúdiques
bàsicament funcionaven com a cinquena columna
i un cavall de Troia a Alemanya,
intentant desestabilitzar el país perquè els bolxevics es facin càrrec.
Els alemanys sabien de les forces jueves
darrere de la revolució bolxevic a Rússia
i el terror vermell que va seguir.
Alemanya seria la següent a la fila,
i si els alemanys no havien aturat els bolxevics jueus,
tota Europa hauria caigut.
Així doncs, per això els comunistes, la major part dels quals eren jueus,
van ser internats en camps de treball
per treure'ls un treball útil durant la guerra
fins que poguessin ser deportats.
Benjamin Freedman L'antic jueu que es va enfrontar sol a la màfia criminal supremacista jueva.
"Quan Alemanya es va adonar que els jueus eren responsables de la seva derrota,
naturalment se'n van ressentir.
Però ni un pèl del cap de cap jueu va ser danyat. Ni un sol cabell.
Professor Tansill de la Universitat de Georgetown,
que tenia accés a tots els papers secrets del Departament d'Estat,
va escriure al seu llibre i va citar un document del Departament d'Estat
escrit per Hugo Schoenfelt, un jueu que Cordell Hull va enviar a Europa el 1933
per investigar els anomenats camps de presos polítics.
I va respondre que els trobava en molt bon estat.
Estaven en excel·lent forma; tothom es va tractar bé.
I es van omplir de comunistes.
Bé, molts d'ells eren jueus, perquè casualment ho eren els jueus
potser el 98% dels comunistes a Europa en aquell moment.
I hi havia alguns sacerdots, ministres i líders obrers,
Maçons i altres que tenien afiliacions internacionals".
El tifus, una malaltia mortal causada pel bacteri Rickettsia,
va devastar els exèrcits, tant de la Primera Guerra Mundial com de la Segona Guerra Mundial,
i també es van cobrar la vida dels presoners en aquells camps de treball.
Històricament, el tifus sempre ha estat relacionat amb guerres i condicions de gentada,
i es transmet per paràsits externs com polls, puces i paparres.
Els presos als camps alemanys
tindrien els cabells depurats per dutxes químiques
o afaitar-se els cabells.
La roba i les sabates també es van descartar i es van substituir.
Zyklon B era un insecticida i pesticida
que va matar els polls que portaven el tifus.
Aquest producte químic es va utilitzar per millorar la salut dels presos i reduir,
no augmentar la mortalitat del campament.
Zyklon es va utilitzar amb finalitats higièniques. Matar insectes, no jueus.
Les cambres de gas tenien roba, no persones.
Eren higièniques, no homicides.
I les presumptes càmeres de gas homicides que estan escrites al llibre,
grans llibres de text sobre l'Holocaust,
aquests no tenen cap elevació de cianur a les parets
per sobre dels nivells de fons normals.
I és una conclusió molt senzilla.
Zyklon B va ser produït per l'empresa alemanya Degesch.
També s'utilitzava des de 1929 als Estats Units
pel Servei de Salut Pública dels EUA a la frontera amb Mèxic
per desinfectar i desinfectar els immigrants mexicans
que passen de Juárez a El Paso.
El DDT es va utilitzar més tard com a producte químic més eficaç.
Durant el final de la guerra,
Els bombardejos terroristes aliats van destruir la majoria de ciutats alemanyes,
infraestructures, subministraments d'aliments i aigua, ferrocarrils i fàbriques de medicaments.
Els camps de treball ja no es podien proveir d'aliments adequats
i la situació a Alemanya es va deteriorar ràpidament,
i les epidèmies mortals de tifus van esclatar als camps d'internament d'Alemanya.
En conseqüència, molts dels presos no podien ser alimentats
i es van deixar morir de gana.
Quan les forces aliades van escombrar Alemanya,
van veure els senyals d'advertència fora dels campaments.
"No hi ha entrada, epidèmia de tifus".
Perill Tifus
LA POLS ESTENGA EL TIFUS 5 MPH
A l'alliberament dels camps,
es van trobar amb una escena espantosa de presoners en les últimes etapes del tifus
i munts de cadàvers malalts i demacrats.
En aquell moment, la majoria dels presoners havien mort
o estaven morint de fam o de tifus.
Els aliats es van quedar sorprès i consternats en trobar les terribles condicions
del que havien ajudat a crear les seves campanyes de bombardeig.
Fins i tot després que els aliats van alliberar els camps,
milers de presoners van morir com mosques.
De fet, la taxa de mortalitat a Bergen-Belsen
en realitat va augmentar després que els britànics es fessin càrrec del camp.
A continuació, es van gravar les imatges del campament i es van mostrar a la comunitat internacional
i Alemanya tornaria a ser atacada i culpada.
El difunt doctor Russell Barton va ser un dels primers metges britànics
arribar al campament el 2 de maig de 1945.
Vas estar a l'escena de Belsen quan era jove.
Sí, vaig anar amb un grup d'estudiants de medicina.
Vam arribar a Belsen el 2 de maig de 1945,
i vaig anar primer al campament el 3 de maig.
Himmler va ordenar que el campament fos cedit l'11 d'abril per aturar el tifus.
que va ser una epidèmia que es va estendre per tot Europa.
Van entrar els britànics; va entrar una divisió de tancs
el 15 d'abril a les tres
i van fer tot el possible per segregar
el tifus[-infectat] i els moribunds dels altres.
Quanta gent hi havia al campament en aquell moment
quan els britànics es van fer càrrec del camp?
Crec que n'hi havia uns 57 o 60 mil.
Els britànics van bombardejar tot, i els nord-americans, que es van moure per les carreteres.
Així que aconseguir menjar allà era molt difícil.
Els subministraments d'aigua es van contaminar amb aigües residuals
i l'administració del camp es va trencar més o menys.
Fins i tot, diguem, si l'administració del camp alemany hagués fet el màxim esforç,
i s'havien donat tot a mà, ho podrien haver evitat?
En aquella època no hi havia cura per al tifus.
Els britànics van posar el DDT, que és un insecticida,
sobre tot i tothom,
i d'aquesta manera, crec, es va contenir el tifus.
Però era un gran perill. La gent no s'havia adonat que era el tifus.
Era... Suposo que el 50, 60 per cent de la gent moria de tifus.
Per què aquests cossos estan nus? Vull dir, alguns d'ells estan tan demacrats.
Per què no porten la roba?
Bé, ho van fer. Quan els van empènyer fora de les barraques, portaven roba.
Però la roba era tan escassa, tot era escassa
que els presos s'afanyarien immediatament a treure tota la roba,
perquè era una llàstima malgastar-lo. Per això estaven nus.
Has vist, quan hi vas arribar dues setmanes després que l'exèrcit britànic es fes càrrec,
qualsevol prova de cambres de gas,
com ha dit la propaganda que tenien els alemanys en aquests camps?
O es va fer alguna reclamació en aquest sentit?
No. Crec que mai es va pensar que hi hagués una cambra de gas a Belsen-Bergen.
La gent moria amb 500 al dia, per cert, una taxa de 500 al dia.
- Fins i tot sota l'administració britànica� - Sota l'administració britànica, sí.
I el que passava sobretot,
els soldats anglesos donaven menjar a la gent,
la gent mig morta de gana tenia l'estómac molt prim.
Els estómacs esclatarien i moririen.
Els reclusos van dir que les condicions allà, això és el que van dir els reclusos,
que les condicions no eren massa dolentes fins a finals del 44.
I després aquesta immigració massiva
Però quan en van posar 50.000 més, 50.000, és clar�
He llegit llibres en alemany i no estic segur de si és exacte o no,
però que Gran Bretanya va trencar la promesa a aquells soldats de deixar-los
??? i que hi havia un tracte més aviat deficient
per part d'alguns dels soldats britànics contra aquells alemanys.
No sé on l'has llegit, (?) perquè mai no he sabut trobar-lo,
però vaig entendre que la majoria estaven acabats.
Això em va molestar molt, perquè vaig pensar
estàvem lluitant en una guerra pels ideals i tot això.
I va ser el més deshonroso acordar,
(?) S'ha donat un contacte segur des de l'Aliança.
???
Vas estar allà durant l'època en què eren realment les excavadores?
posar aquests cossos a les tombes, en aquestes llargues trinxeres que hem vist?
Les excavadores, els cossos s'estaven tirant dins. Posarien
un camió feia la volta cada dia i recollia els cossos fora de la barraca,
i després els portarien allà on la excavadora havia cavat la tomba,
i els tirarien a la tomba.
I ens van posar a tots en el que feia servir... el que semblava un gran bany,
Suposo, perquè tenien aquestes coses de dutxa a la part superior.
I ens van posar als bancs, estàvem tots nus, grans i joves.
Per descomptat, els sexes estaven separats que tots havíem de seure en fila.
I el que va passar finalment és que van ploure dels capçals de la dutxa.
Ens van ploure aigua i sabó,
i la raó d'això va ser que ens havíem d'enganyar.
Estàvem tan plens de polls.
Ens van tallar els cabells i ens van ploure aigua i sabó.
No recordo si hi havia tovalloles,
així que quan sento parlar dels dutxes i de l'Holocaust i tot això,
Sé exactament què era.
Allò era aigua i sabó que ens plovia sobre nosaltres per enganyar-nos.
Això és el que va ser.
I d'on va sortir la història que aquells eren perillosos capçals de dutxa;
No ho sé, això deu haver sortit de la propaganda russa.
Així que és com Stephen Spielberg... que tothom a la llista de Schindler...
està esperant que entri el gas.
Sí, tot va ser... va ploure aigua i sabó sobre nosaltres,
i aquesta gran, gran... la vam dir Banya,
- que és una paraula russa per a lavabo. - Bany.
Bany, sí, però era gran, un bany comunitari.
Va ser enorme, diria, va ser...
Com ho recordo, és clar, era petit,
però tal com ho recordo, diria que era almenys de 30 per 30.
Ha d'haver estat construït amb aquest propòsit per rentar-nos,
per rentar-nos com gossos.
El mateix per al tall de cabell. Vull dir, estàvem tots calbs...
per aturar els polls, el problema dels polls que teníem.
Tothom tenia polls a la guerra.
Ja saps, vull dir, això era un coneixement comú que tothom tenia polls
després, per descomptat, ens van haver de destrossar i posar-nos a Alemanya.
- Així que els jueus no poden reclamar l'estatus de víctima única... - No, no poden.
I quan escolto les històries sobre que perden els cabells;
gran cosa, cap de nosaltres tenia pèl.
- Doncs això és... aquesta era la meva opinió... - I què tal els carros de bestiar?
Bé, els carros de bestiar era pràcticament la mateixa història,
perquè ens consideràvem afortunats si poguéssim muntar en un carro de bestiar.
Això sí, perquè aleshores no depeníem dels cavalls,
no hem hagut de caminar. Home, això era un luxe muntar un carro de bestiar.
I sí, estaven plens de gent, i sí, va ser molt difícil,
ja saps, viatjar així. Sovint no et podies seure, t'havies de parar,
perquè estaven plens. Sovint no hi havia aigua, no hi havia menjar.
Així era en aquells anys. La gent estava penjada en aquells carros de bestiar.
Quan veieu aquestes imatges, podríem haver estat nosaltres.
Així érem en aquells anys. Això no vol dir res.
El mateix quan veus les lliteres.
Déu meu, vam tenir sort si teníem lliteres on poguéssim dormir a la nit.
Això significava que no havíem de dormir fora a la neu.
I francament, mai hem sentit gaire parlar de la persecució dels jueus.
Sabíem que hi havia execucions a Rússia,
(?) però a Alemanya pròpiament dita, no recordo ni una sola vegada
que he sentit alguna d'aquestes històries mai,
o més tard a Sud-amèrica, per això.
He de lluitar per trobar records fins i tot del més mínim antisemitisme.
I va ser un dels meus moments més feliços allà, perquè van ser molt amables amb nosaltres,
i tan bo amb nosaltres, i va jugar amb nosaltres,
i ens va regalar joguines i, ja saps, ens va fer festa.
I mai en tots aquells temps
algun d'aquests joves soldats era inadequat amb nosaltres. Mai.
És de la guerra que és el meu moment més feliç.
Els documents dels camps alemanys mostren una ordre que Heinrich Himmler,
cap del camp de concentració, va emetre ordres el 28 de desembre de 1942 que:
"La taxa de mortalitat als camps de concentració s'ha de reduir a tota costa".
Els campaments eren principalment fàbriques
i la pèrdua de treballadors estava perjudicant la producció de guerra.
L'inspector dels camps, Richard Gl�cks,
va respondre a l'ordre de Himmler el 20 de gener de 1943:
"S'han d'utilitzar tots els mitjans per reduir les taxes de mortalitat al camp".
Ja l'any 1937, diversos diaris alemanys ho van informar
assassinar jueus seria castigat amb la mort.
Joseph Reinhardt havia estat condemnat a mort
per matar un comerciant jueu, Abraham, i la seva dona gentil.
L'assassinat era un assassinat, independentment de la víctima.
Als campaments, hi havia oficines de reclamació dels campaments
on els interns podien presentar queixes o fer suggeriments.
Un sistema de disciplina estricta, tant per als guàrdies com per als interns,
amb sever càstig contra els culpables.
Si algun guàrdia atacava un presoner, el guàrdia seria castigat per això.
Sovint amb la mort. També hi havia una presó al camp
on es col·locaven persones perilloses o criminals.
Les SS alemanyes van arrestar el comandant de Buchenwald Karl Koch
el 1943 per maltractar alguns presos.
Després d'una investigació,
Koch va ser declarat culpable pel jutge de les SS Konrad Morgen i afusellat.
L'erudit jueu Arno Mayer, professor d'història a la Universitat de Princeton,
va reconèixer en el seu llibre de 1988 sobre la solució final que
més jueus van morir a Auschwitz com a conseqüència del tifus
i altres causes naturals, que les executades.
No hi ha res assassí als forns de cremació.
Molts cadàvers van ser incinerats, perquè Auschwitz es va construir en un pantanós,
per tant, els cadàvers de tifus en descomposició haurien enverinat l'aigua potable
i propagar malalties mortals.
Ellis Island als EUA va tenir una desinfecció similar
en instal·lacions de cremació com les dels campaments alemanys.
De fet, els tràmits als camps alemanys
eren essencialment els mateixos que els utilitzats a Ellis Island pels Estats Units.
Tenien exactament el mateix propòsit per evitar que la malaltia es propagués.
Avui als Estats Units, l'ús dels crematoris
és encara més comú que mai a Alemanya aleshores.
Els assassinats massius i les històries de gasos es van originar amb informes soviètics
autoritzat pels mentiders coneguts i els assassinats en massa genocides
al voltant d'Ilya Ehrenburg i Joe Stalin
que després va ser difós pel New York Times de propietat jueva.
La història es va difondre poques hores després de la rendició alemanya,
la qual cosa va fer impossible que qualsevol alemany acusat falsament refutés les afirmacions dels soviètics.
De fet, no hi ha cap prova científica que els jueus fossin gasats.
No hi havia proves de morts per gasos.
No hi ha documents alemanys per identificar cap víctima de gasos.
Cap ordre de Hitler.
No hi ha fosses comunes de jueus gasats.
A Nuremberg, ni tan sols es va demostrar l'existència de les cambres de gas.
Milers de documents secrets alemanys relacionats amb els camps de concentració
van ser confiscats després de la guerra,
però ni un sol es refereix a una política o programa d'extermini.
En una carta al Departament d'Estat dels EUA de data 22 de novembre de 1944,
la Creu Roja que estava estacionada a tots els campaments va declarar:
“No hem pogut descobrir cap rastre
d'instal·lacions per a l'extermini de presoners civils".
El Vaticà i la Creu Roja van entrevistar milers de reclusos del camp alliberat
al final de la guerra sobre les suposades cambres de gas.
La resposta sempre va ser la mateixa: "No".
Els mateixos detinguts no n'han parlat.
Tots els exàmens químics forenses han desmentit l'ús de Zyklon B
a les presumptes càmeres de gas homicides.
L'expert nord-americà en tecnologies d'execució Fred A. Leuchter va viatjar a Auschwitz
i van obtenir mostres encobertes de les suposades cambres de gas.
Els va fer provar i va publicar els seus resultats.
A partir de l'anàlisi química de mostres de paret i de diversos arguments tècnics,
Leuchter va concloure que les ubicacions investigades
llavors no es podia utilitzar ni ara
o seriament considerat que funcionen com a cambres de gas d'execució.
Amb l'excepció del fotògraf de vídeo,
Vaig portar les mateixes coses que hauria portat normalment
a una presó dels Estats Units si estigués fent una enquesta del seu equipament.
El dibuixant era allà per prendre i verificar mesures.
Els dibuixos es van fer in situ i després es van reproduir
quan vam tornar als Estats Units per documentar tot el que vam veure.
Jo personalment he fet fotografies i he produït
una gran quantitat de proves fotogràfiques
del maquinari i instal·lacions que hem trobat a Polònia.
I el fotògraf de vídeo, que no era una cosa normal per a mi,
es va portar el document el fet que les mostres forenses
que vaig treure de les instal·lacions, la mostra de control
de la instal·lació de depuració número u de Birkenau i totes les altres mostres
de les suposades sales d'execució de gas,
es van agafar i empaquetar correctament per a la seva presentació als laboratoris.
Vaig examinar les instal·lacions i vaig decidir que eren incapaços
de donar suport a l'ús de cianur d'hidrogen gas per a aquests fins
d'execució o no. Però a més,
caldria treure mostres, retornar-les als Estats Units
per fer proves en un laboratori independent, per confirmar, de fet
el que va indicar la meva inspecció visual,
que aquestes instal·lacions mai van contenir gas de cianur d'hidrogen.
Els requisits necessaris en el disseny d'una instal·lació
que conté un gas altament explosiu i altament verinós;
Heu de tenir portes tancades, sense finestres, mitjans per entrar el gas,
mitjà per treure el gas, quelcom per escalfar el gas
i l'aire per mantenir constantment la temperatura adequada,
interruptors a prova d'explosió, instal·lacions d'il·luminació, etc.
Cap d'aquests no va existir mai.
Estem parlant d'edificis de maó i morter sense calor,
amb il·luminació no a prova d'explosió, sense portes tancades,
en alguns casos, sense portes,
i amb els crematoris que obrien molt a prop o adjacents a la instal·lació.
Si aquestes instal·lacions s'utilitzen per a instal·lacions d'execució de gas,
si aquelles persones que operaven les instal·lacions no es van donar gas fins a la mort
al mateix temps que morien els afusellats,
sens dubte haurien quedat a trossos
quan el gas va explotar d'un arc d'espurna, en un interruptor, la calor d'una bombeta,
o el gas que s'acosta i entra al forn crematori.
Vull dir, és ridícul tenir en compte aquestes instal·lacions
podria haver estat utilitzat com a cambres de gas.
Cap de les instal·lacions examinades a Auschwitz, Birkenau o altres,
podria haver recolzat, o, de fet, ho va donar suport
múltiples execucions utilitzant cianur d'hidrogen,
monòxid de carboni o qualsevol altre gas presumptament o de fet letal.
Basat en taxes d'ús màximes molt generoses per a totes les presumptes cambres de gas,
amb un total de 16.093 persones per setmana,
i suposant que aquestes instal·lacions podrien suportar execucions de gas,
hauria requerit 68 anys
per executar el suposat nombre de 6 milions de persones.
Promocionar aquestes instal·lacions com a capacitats per a la massa,
execucions múltiples o fins i tot singulars,
és ridícul i insultant per a tots els individus d'aquest planeta.
Germar Rudolf és un químic que a l'hivern de 1990 a 91,
mentre treballava per obtenir un doctorat en química,
al reconegut Institut Max Planck de Física de l'Estat Sòlid a Stuttgart,
va començar una investigació científica sobre la credibilitat de l'informe Leuchter.
La seva detallada anàlisi química va concloure que:
"No es va utilitzar àcid cianhídric
als edificis que suposadament havien estat cambres de gas homicides a Auschwitz".
El seu informe reforça les troballes de Fred Leuchter.
El destacat enginyer austríac, Walter Luftl, també va fer un informe
concloent que els gasos homicides eren impossibles per raons tècniques
i perquè són incompatibles amb les lleis observables de la naturalesa.
L'informe de Luftl és una confirmació més autoritzada
de les troballes de Fred Leuchter.
El químic investigador nord-americà Dr. William B. Lindsey
també va fer exàmens acurats de les suposades cambres de gas.
Després de 33 anys d'experiència com a químic,
va declarar i afirmar sota jurament:
"He arribat a la conclusió que ningú va ser assassinat deliberadament o intencionadament
amb Zyklon B d'aquesta manera. Ho considero impossible".
L'Institut Forense de Cracòvia, Robert Faurisson, Frederick Toben,
John Ball, Carlo Mattogno, Jurgen Graf, Ernst Zundel, David McCalden
i molts altres que també han fet inspeccions tècniques semblants
de les suposades cambres de gas han arribat a la mateixa conclusió.
Un valent revisionista jueu anomenat David Cole
va fer un documental innovador anomenat 'Cole in Auschwitz' el 1992.
Avui hi ha molts llargmetratges documentals,
anàlisi i comentari dels camps de treball alemanys.
El 1999, Richard Krege, enginyer electrònic qualificat,
i el seu equip d'investigadors van realitzar un examen d'alta tecnologia del sòl
al suposat camp d'extermini de Treblinka.
Utilitzant el radar de penetració de terra durant tres setmanes,
l'equip va descobrir que ni tan sols es va alterar el terreny
i les mostres de nucli no van revelar cendres.
Els resultats obtinguts es mostren amb una certesa del 100%.
que les fosses comunes mai van existir a Treblinka o Belzec.
Hi ha, de fet, moltes fosses comunes a Orient.
Tanmateix, aquí va ser on els soviètics van massacrar persones.
Avui és ben sabut que, per exemple,
la massacre de Katyn va ser comesa pels soviètics,
però es va culpar als alemanys després de la guerra.
El doctor Charles Larson, un dels principals patòlegs forenses dels Estats Units,
com a part d'un equip d'investigació de crims de guerra dels Estats Units,
va realitzar més de 1.000 autòpsies dels cadàvers als camps alemanys
i cap va mostrar cap prova de mort per gas verí.
Si hi hagués hagut gasos amb monòxid de carboni o cianur,
les indicacions haurien estat extremadament dramàtiques i fàcilment visibles.
Els cadàvers haurien estat de color vermell cirera brillant.
Sense tinció de cianur blau de Prússia
va ser trobat a les parets de les presumptes cambres de la mort.
Només a les cambres de depuració hi ha nombroses proves de gasos,
on s'utilitzava Zyklon B en roba i roba de llit per aturar la propagació del tifus.
El conservador del museu d'Auschwitz va admetre que els soviètics
va crear la cambra de gas homicida
després de la guerra alterant un refugi antiaeròdic alemany.
Al refugi antiaeròdic, que se'ns presenta com una cambra de gas homicida a Auschwitz,
els comunistes van treure els murs i van fer els infames
Forats Zyklon B al sostre perquè sembli una autèntica cambra de gas.
Ara, quan entres a l'edifici Crema 1,
ho veuràs, sembla una mica estrany.
Té tots aquests munts de brutícia al seu voltant.
Ja saps, realment sembla un refugi antiaeròdic
i això és exactament el que va ser al final de la guerra. Era un refugi de bombes.
Volen que penseu que 4 milions de persones van passar pels lavabos.
I van fer semblar que tota la gent passava per aquell campament allà,
però aquell edifici allà no era capaç ni fet per a gasar gent.
D'acord, en absolut. Vull dir, ja saps, si hi entres...
Van tallar forats al sostre al final i és ridícul. Vull dir,
no hi ha manera de matar gent en aquell edifici.
Per tant, volen que et creguis
que aquest és l'edifici on la gent va ser gasejada.
Simplement no era factible que la gent fos gasejada en aquell edifici.
La cosa ara, aquell edifici on acaben el recorregut,
que mai va ser una cambra de gas.
Al costat hi havia una xemeneia i hi havia quatre forats al sostre
on s'abocarien els grànuls de Zyklon B
i la gent veuria els forats i els podria explorar,
i després mira al teu voltant.
El que vaig fer l'any 92, vaig entrevistar l'home que és el director, comissari,
per manca d'una paraula millor, del campament,
i em va reconèixer davant la càmera, no una sessió de càmera oculta. (?)
(?) Va ser una sessió oberta a la càmera a la seva oficina.
Érem jo i la meva dona de càmera. I va reconèixer davant la càmera
que l'edifici exposat com a cambra de gas no es troba en el seu estat original.
Que quan els soviètics van alliberar el camp, aquell edifici era un refugi antiaeri.
Un refugi antiaeri molt evident, molt clar. I després els soviètics
el van remodelar per semblar quina és la seva concepció de la cambra de gas.
Ara, no hi ha proves de seguretat
per demostrar que aquest edifici va ser mai una cambra de gas.
No hi ha cap taca de cianur blau Zyklon a les parets.
No hi havia forats al terra al terrat per abocar al Zyklon B.
Els soviètics els van afegir.
Hi havia parets mitgeres a l'interior de l'habitació. Els soviètics els van fer caure
perquè sembli una gran cambra oberta.
Van trencar les instal·lacions del bany.
Encara es veuen els desguassos al terra, encara es poden veure els forats
on havia portat el lavabo, la pica.
Però van treure totes les instal·lacions i van tallar la porta
on no hi havia hagut una porta per fer semblar que hi havia una progressió
de la cambra de gas a la sala del forn.
Però hi havia moltes coses que no es van molestar a tapar.
Al mig de la cambra de gas hi ha una tanca gegantina.
Una boca a la qual pot entrar qualsevol adult, fins i tot un adult força pesat.
Ara, què és això; aquella era una escotilla d'escapament.
Va ser un procediment de disseny bastant estàndard que sota terra,
o refugis antiaeròtics parcialment subterranis, tindrien una escotilla d'escapament
per si la runa o qualsevol altra cosa impedia la gent a l'interior
de sortir del refugi de bombes per la porta principal.
Per tant, tens aquesta tanca que ningú s'havia adonat
per... en aquell moment, Auschwitz, quan hi vaig anar l'any 91,
Auschwitz portava més d'una dècada oberta a Occident.
Ningú s'ha adonat mai de la maleïda boca de registre i és allà mateix, clar com el dia.
La porta de la cambra s'obre, és a dir,
si fos una cambra de gas i hi fiques gent,
tots s'amuntegaven contra la porta intentant obrir-se la sortida.
Allà moririen. Per tornar a obrir la porta,
hauries d'empènyer contra un munt de 50, 100, 200, 300 cossos.
La porta es tanca per dins no per fora. En altres paraules,
les víctimes podrien tancar els alemanys,
que és una cosa ximple de pensar.
Per què la cambra de gas d'Auschwitz té una porta de fusta?
amb una finestra de vidre i una maneta de porta?
El gener de 1995, el prestigiós setmanari francès L'Express
va reconèixer que tot sobre aquesta cambra de gas és fals
i que és, de fet, una reconstrucció de postguerra enganyosa.
La jueva francesa Olga Wormser-Migot va escriure un llibre sobre
els camps de concentració nacionalsocialistes en què va declarar:
"Auschwitz... que havia de seguir sent el camp model
i alhora el centre administratiu... no tenia cambra de gas".
Els soviètics també van construir una falsa xemeneia l'any 1947. ABANS DESPRÉS
No té obertura i ni tan sols està connectat a l'edifici.
Els presoners alemanys també es van veure obligats a modificar un bany amb dutxa
a Sachsenhausen per donar suport a un judici soviètic,
però la falsificació va ser tan crua i vergonyosa
que els comunistes van haver d'enderrocar l'edifici el 1952.
Centenars de persones de tota mena van venir i van entrar als camps de treball alemanys
tot el dia, proveint els campaments amb aliments i provisions de tota mena.
No obstant això, ningú no ho ha esmentat mai i, tanmateix, ningú no ho ha admès mai
veure qualsevol prova de càmeres de gas homicides,
la quantitat colossal de combustible necessària,
els milers de cadàvers cada hora o la pols.
Les fotos aèries mostren la mateixa manca de proves.
Fotografies detallades d'investigació aèria dels aliats fetes dels camps alemanys
tots els dies de l'estiu de 1944 es van fer públics l'any 1979.
Ni tan sols els experts de la CIA van poder trobar el més mínim rastre
de piles de cadàvers humans, fum i xemeneies crematoris
o masses de jueus esperant la mort o el gas.
Ens han mostrat les horripilants imatges de munts de cadàvers
com a prova d'un extermini sistemàtic dels jueus
pels malvats nazis són de fet enganyosos.
Totes les imatges dels reclusos dels camps morts són d'aquells que van morir de tifus
i la desnutrició als camps occidentals durant les darreres setmanes de la guerra.
I això ho confirma l'exèrcit alemany,
Registres mèdics de la Creu Roja i l'exèrcit britànic.
Fins i tot els historiadors principals estan d'acord que els assassinats massius
o gasos homicides mai es van produir en cap dels camps
des d'on es prenen les imatges dels aliats.
Malauradament, això no s'assenyala mai quan es mostra el metratge.
Per tant, intenten vendre't una història, però ara saps la veritat.
De fet, els bombardeigs de saturació aliats en són directament responsables
per moltes d'aquestes morts tràgiques.
També és important tenir en compte
que la majoria d'aquests cadàvers ni tan sols són jueus.
Un gran nombre dels cossos eren, en realitat,
el resultat directe dels bombardeigs aliats i els atacs d'ametrallament.
Les imatges de Nordhausen s'utilitzen als principals mitjans de comunicació,
però s'ha comprovat que aquests presoners
van ser explotats i ametrallats per avions de guerra britànics,
i no van ser exterminats pels alemanys com diu la història oficial.
I allà vaig tenir més de 4.000 presoners posant tuberculosi.
Malalt.
Què estàs fent, és tuberculosi? Sense medicaments. Res. Amb prou feines menjar.
Ja era molt escàs. Els alemanys no tenien (què) per menjar.
I de sobte, va ser el 3 d'abril a les 3 en punt, alarma,
i la força aèria nord-americana sobre nosaltres, i va llançar les bombes just al nostre campament.
I tot el campament va quedar totalment destruït.
(?) I d'aquestes 4.000 persones, 200 vam sobreviure.
Perquè allà van morir. Estaven als campaments, ja ho saps.
Penjats al sostre, els seus cossos i... Va ser horrible.
Estava cremant dies i dies. Encara estàvem�
les infermeres, els metges, la gent de l'administració,
que treballava a l'administració� vam fugir.
I els americans van cometre un error
perquè no sabien que això és un camp de concentració.
Sabien que era un campament militar.
Van buidar els militars el mes anterior
i al gener ens van posar, veus? Per tant, no ho sabien.
Així doncs, van tornar a les 9 del matí i van colpejar tota la ciutat.
Van aixafar tota la ciutat.
Vam fugir al bosc, al camp, i quan van buidar els avions,
van venir i ens van ametrallar amb metralladores.
No sabien qui era. Són alemanys, ja ho saps.
I vam anar al bosc, i vam estar aproximadament una setmana al bosc.
I només vam menjar les patates crues.
Què passa amb totes aquestes imatges?
Bé, heu vist morts principalment presos polítics,
mort per fam, malaltia,
indirectament o directament a causa dels bombardeigs aliats.
SOLDATS ALIATS
Quan els soviètics es van fer càrrec dels camps,
es van tornar a obrir i es van omplir d'alemanys i altres anticomunistes.
Després que els comunistes els havien torturat i mort de fam,
També es van passar fotos d'aquests presoners
com a víctimes de l'Holocaust de Hitler.
Imatges d'aquestes massacres comeses pels soviètics
i fins i tot alemanys morts dels bombardejos aliats de Dresden
també es van unir a la propaganda i es van utilitzar com a prova de morts jueus.
Tot i que ara sabem la veritat sobre el metratge,
les imatges s'han convertit ara en emblemàtiques de l'Holocaust
i els nostres mitjans encara els fan servir per enganyar el públic.
El grup de reflexió líder per al revisionisme de l'Holocaust
és l'Institut de Revisió Històrica,
una organització independent i sense ànim de lucre
compromesos en l'educació de la Segona Guerra Mundial.
El 1979, IHR va oferir públicament una recompensa de 50.000 dòlars
com a prova verificable de l'existència de les cambres de gas homicides.
Va ser desafiat per Mel Melmerstein, un jueu nascut hongarès.
Va declarar que va veure la seva mare i les seves dues germanes atretes a les cambres de gas.
Va utilitzar com a prova les seves pròpies memòries autobiogràfiques 'By bread alone'.
En el llibre, descriu com li va dir el seu pare
que la seva mare i la seva germana havien estat cremades vives.
Més tard dirà al seu llibre que el seu oncle ho va sentir
la seva mare i la seva germana havien estat conduïdes a les cambres de gas.
Canviaria la seva història una vegada més en una carta publicada
en un diari de Califòrnia dient que havia estat testimoni
la seva pròpia mare i les seves dues germanes sent dirigides
a través d'un túnel fins a la cambra de gas número 5.
Tot i que no hi havia la cambra de gas número 5 ni un túnel que hi portés.
El jutge Thomas Johnson del Tribunal Superior de Califòrnia va fallar contra el RSI
i va premiar a Melmerstein amb 70.000 dòlars afirmant que els gasos dels jueus
no és un tema raonable per discutir, ja que és simplement un fet.
Ja es va informar durant la Primera Guerra Mundial
que els alemanys i els seus aliats utilitzaven les cambres de gas
per matar milers de presoners. Mitjans de comunicació controlats pels jueus
fins i tot havia utilitzat el nombre màgic 6.000.000
i les paraules màgiques extermini i holocaust.
Un article imprès al The Daily Telegraph britànic el 22 de març de 1916,
va declarar que els austríacs i els búlgars estaven matant gent
tancant-los a les esglésies i ofegant-los amb gas verinós.
Algunes de les altres mentides de propaganda
va dir que els alemanys estaven tallant les mans dels nens,
crucificant soldats canadencs, fent sabó humà en una fàbrica de cadàvers,
mesurant els ulls dels civils, tallant les mans als adolescents,
violar i mutilar sexualment dones,
donar als nens granades de mà per jugar i baionetar als nadons.
Després del final de la guerra, Stanley Baldwin va admetre al Parlament
que tot havia estat propaganda i que no existien aquestes cambres de gas.
També va demanar disculpes públicament al poble alemany
per aquest insult racista cap a ells.
El 2 de desembre de 1925, el secretari d'Afers Exteriors britànic, Austen Chamberlain,
va admetre que cap de la propaganda d'atrocitats era certa
i esperava que no tornés a passar mai més.
Després de la Segona Guerra Mundial,
aquesta falsa propaganda antialemanya es va tornar a difondre.
Durant i després de la Segona Guerra Mundial,
els aliats van fer servir propaganda d'atrocitats contra Alemanya
per distreure la gent de les atrocitats
comès principalment per l'Exèrcit Roig.
En una carta del 29 de febrer de 1944 a la BBC,
i membres superiors del clergat britànic,
del Ministeri d'Informació britànic, llegiu:
"Coneixem els mètodes de govern emprats pel dictador bolxevic
a Rússia mateixa a partir, per exemple, de l'escriptura i els discursos
del mateix primer ministre durant els darrers 20 anys.
Sabem com es va comportar l'Exèrcit Roig a Polònia l'any 1920
i a Finlàndia, Estònia, Letònia, Galícia i Bessaràbia només recentment.
Hem de tenir-ho en compte, doncs
com es comportarà sens dubte l'Exèrcit Roig quan envaeixi l'Europa central.
Si no es prenen precaucions,
els horrors òbviament inevitables que en resultaran,
provocarà una pressió indeguda sobre l'opinió pública d'aquest país.
No podem reformar els bolxevics, però podem fer el possible
per salvar-los a ells i a nosaltres mateixos de les conseqüències dels seus actes.
Les revelacions de l'últim quart de segle
farà que les simples negacions no siguin convincents.
L'única alternativa a la negació és
per distreure l'atenció del públic de tot el tema.
L'experiència ha demostrat que la millor distracció és
propaganda atrocitat dirigida contra l'enemic.
Malauradament, el públic ja no és tan susceptible
com en els temps de la "Fàbrica de cadàvers"
i "Mutilated Belgian Babies" i els "Crucified Canadians".
Per tant, es busca seriosament la vostra cooperació per distreure l'atenció del públic
de les actuacions de l'Exèrcit Roig pel vostre suport de tot cor a diversos càrrecs
contra els alemanys i els japonesos
que han estat i seran posats en circulació pel Ministeri..."
En altres paraules, la carta es pot resumir així:
Tots coneixem crims com l'Holodomor i el terror vermell
comès pels bolxevics durant els darrers 24 anys.
És inevitable que facin el mateix a l'Europa central.
Encobrirem els seus crims mentint sobre els alemanys.
El públic no és tan estúpid com era, les nostres mentides seran millors.
Heu de difondre aquestes mentides de manera convincent.
Això ens recorda que la veritat és realment la primera víctima de la guerra.
Aquest va ser bàsicament el començament.
Ens convertim en el que avui coneixem com l'Holocaust.
Com van començar els mitjans de control
escopint una propaganda encara més horrible contra Alemanya.
Bàsicament, tot el que la propaganda culpava a Hitler i als alemanys
eren culpables els mateixos bolxevics.
La propaganda va permetre que es produïssin aquests crims i després la propaganda
es va fer càrrec quan es van cometre els crims
i bàsicament projectava els crims sobre els vençuts.
Els vencedors només van donar la volta i ho van culpar de tot
sobre els que havien sacrificat i violat.
Després de la guerra, d'on van sorgir totes aquestes històries que escoltem ara?
Sense fi, es va convertir en... (?) perquè els jueus es van adonar
anaven a treure Israel d'això com a motivació per explicar històries,
i a més a més, si no n'hi hagués prou,
Alemanya comença a donar fons per a tots els anomenats supervivents de l'Holocaust.
Han de tenir una història sobre estar a Europa i sobreviure a l'Holocaust.
I després reben diners d'Alemanya.
Per tant, tens una recompensa per cada història.
El periodista britànic jueu Sefton Delmer era el cap de la propaganda negra.
La propaganda negra és informació falsa,
un material que pretén provenir d'una font d'un costat d'un conflicte,
però en realitat és del costat oposat.
Normalment s'utilitza per vilipendiar, avergonyir o tergiversar l'enemic.
L'OSS, precursora de la CIA, també va falsificar documents i diaris.
Els revisionistes estan convençuts que la propaganda negra
és un factor fonamental darrere de la propaganda de l'Holocaust.
"La propaganda d'atrocitats és com vam guanyar la guerra
i ara només estem començant!
Continuarem amb aquesta propaganda d'atrocitats,
ho intensificarem fins que ningú accepti ni una bona paraula dels alemanys,
fins que tota la simpatia que encara poden tenir a l'estranger haurà estat destruïda
i ells mateixos estaran tan confosos
que ja no sabran el que estan fent.
Un cop aconseguit això,
un cop comencen a destrossar el seu propi país i la seva pròpia gent,
no de mala gana, sinó amb ganes de complaure als vencedors,
només llavors la nostra victòria serà completa. Mai serà definitiu.
La reeducació necessita una cura acurada, com una gespa anglesa.
Fins i tot un moment de negligència,
i les males herbes tornen a sorgir, aquestes males herbes indestructibles de la veritat històrica".
El setembre de 1940, Sefton va ser reclutat per l'executiu de guerra política
per organitzar la propaganda negra i la guerra psicològica aliada.
El mètode especial de Sefton era "Mentida tan exactament com sigui possible",
perquè les seves mentides no poguessin ser descobertes de seguida.
Fins al 1947, Delmer va coordinar la campanya de propaganda negra
amb els francesos, els soviètics i els nord-americans.
Durant aquest període, ell i el seu personal van falsificar documents alemanys
sobre presumptes crims de guerra alemanys que van arribar a arxius oficials.
Delmer va proporcionar els documents al Ministeri d'Informació britànic
que al seu torn els va enviar als judicis de Nuremberg com a documents oficials.
Sense comprovar si els documents eren veritables o falsos,
es van presentar com a prova de fets generalment coneguts.
La propaganda després de la guerra va culpar Alemanya d'haver començat la guerra,
va censurar totes les atrocitats dels aliats i va representar la Unió Soviètica com una utopia.
El general Eisenhower també va reunir els vilatans alemanys
i els va obligar a veure què havien fet.
El públic es va horroritzar amb les imatges dels noticieros dels camps de concentració nazis.
Un llargmetratge dirigit per Eisenhower mostrava els caps encongits
de reclusos i pantalles que suposadament estaven fetes de carn humana.
Els civils alemanys van ser atropellats i obligats a veure-ho tot
instal·lar-hi vergonya i horror.
Durant la setmana de la presa de Buchenwald,
el director jueu de Hollywood Billy Wilder era al campament
fent una pel·lícula de mentides propagandístiques que encara circulen fins als nostres dies.
La pel·lícula es deia 'Death Mills', Die Todesmuhlen en alemany,
i es va fer per al departament de guerra psicològica
del Departament de Guerra dels EUA.
El seu propòsit era adoctrinar els alemanys perquè creguessin
que els nacionalsocialistes eren dolents, per tal d'avergonyir els alemanys
des del nacionalisme i la consciència racial.
La pel·lícula afirmava que els nazis feien sabó amb el greix dels presoners jueus,
feien pantalles de la pell dels presoners
i va encongir els caps dels presoners com a l'Amazones.
La ciència moderna ha determinat aquestes horribles afirmacions
de Buchenwald i Bergen-Belsen per ser una absurda propaganda aliada.
Tot ha estat desmentit com a fabricació. Fins i tot erudits jueus com Deborah Lipstadt
ara admeteu que tot això eren mentides propagandístiques.
Les proves d'ADN van demostrar que els caps encongits eren falsos,
el sabó era sabó normal, les pantalles eren de pell de cabra
i mai hi va haver gasos homicides als camps.
Històries de cambres de gas disfressades de banys de dutxa
són ficcions d'atrocitats en temps de guerra, similars a les afirmacions desmentides anteriorment
sobre els jueus convertits en sabó i pantalles.
L'engany dels caps encongits va ser la creació d'Albert G. Rosenberg,
un oficial jueu que serveix a la unitat de guerra psicològica d'Eisenhower.
Tot i que aquestes coses han estat desmentides com a enganys,
els repeteixen els sionistes mentiders plens d'odi.
Matarien els nadons i feien pantalles amb pells de nadons
o sabó de greix infantil.
Vaig ensenyar a la fossa d'Auschwitz que han fet sabó de gent
llencen gent i agafaven el greix i fan sabó per a l'exèrcit alemany;
aigua bullint, piscina gran.
Tenim un sabó fet d'éssers humans.
"RIF" significava Rein j�disches Fett. Pur greix jueu.
RJF.
I RJF significava Rein j�disches Fett, traduït: Clean Jewish Fat.
Pur sabó jueu, 'Rein j�disches Fett'.
- Pur greix jueu, 'Rein j�disches Fett'. - Sí, 'Rein j�disches Fett'.
Tros de sabó. Ell va dir: ??? Judin Seife,
fet de greix jueu.
És tan estúpid...
DESEMBAT
Premsa jueva (1991) War News! Els iraquians tenen cambres de gas per a tots els jueus
El 1944 es va escriure un altre llibre que defensava la desnazificació
i el rentat de cervell psicològic massiu del poble alemany.
Es deia "Què fer amb Alemanya"
i va ser escrit pel destacat membre de B'nai B'rith Louis Nizer.
Nizer era un advocat jueu ric de Nova York
i també va ser col·lega de Theodore Kaufmann i Henry Morgenthau,
El secretari del Tresor de Franklin D. Roosevelt
i l'autor del Pla Morgenthau.
Nizer volia convertir els alemanys en zombis confirmatius rentats el cervell. (?)
Els professors nacionalsocialistes seran substituïts.
Els mitjans de comunicació demonitzarien i deshumanitzarien el poble alemany.
El nacionalsocialisme seria representat com la ideologia més dolenta.
Els llibres alemanys seran destruïts.
I grans cremades de llibres per destruir la cultura alemanya
i la memòria col·lectiva alemanya.
Com a part de la campanya de propaganda per demonitzar els alemanys,
els soviètics i altres també van forjar moltes fotografies,
que s'utilitzen per representar les atrocitats de l'Holocaust.
Les imatges d'alemanys morts ara es van convertir en imatges de jueus morts.
Les imatges dels nacionalsocialistes es van convertir en imatges de nazis racistes malvats.
Les fotos de refugiats alemanys es van convertir en fotos de jueus.
FALS REAL
La propaganda antialemanya va començar després de la guerra pels mitjans de comunicació de propietat jueva
continuaria durant més de 70 anys en el futur.
Durant una aparició al programa de televisió Larry King,
l'actor Marlon Brando es va atrevir a comentar que:
Crec que estic enfadat amb alguns dels jueus.
Estic molt enfadat amb alguns dels jueus.
Hollywood està dirigit per jueus. És propietat de jueus...
i haurien de tenir una major sensibilitat
sobre el tema de les persones que pateixen.
Ariel Sharon va admetre el 2001 que:
"Nosaltres, el poble jueu, controlem Amèrica, i els americans ho saben".
El periodista supremacista jueu Elad Nehorai va dir:
"Siguem sincers amb nosaltres mateixos, aquí, companys jueus. Controlem els mitjans de comunicació.
Tenim tants nois a les oficines executives
a totes les grans productores de cinema és gairebé obscè.
(...) Sabíeu que els vuit grans estudis de cinema estan dirigits per jueus?"
Joel Stein, columnista de Los Angeles Times,
a la seva columna al LA Times el 2008, Stein diu que:
"Els nord-americans que pensen que els jueus no controlen Hollywood
i els mitjans de comunicació són senzillament idiotes." Diu:
"Vull que els Estats Units sàpiguen del nostre èxit.
Sí, controlem Hollywood.
No m'importa si els nord-americans pensen que estem dirigint els mitjans de comunicació,
Hollywood, Wall Street o el govern.
Només m'importa que els puguem seguir executant".
"Els jueus dirigeixen totalment Hollywood", admet Stein amb orgull.
A continuació, proporciona una llarga i llarga llista de propietaris de mitjans de Hollywood
que tots són jueus per demostrar el seu punt.
Avui, sis empreses jueves controlen el 96% dels mitjans de comunicació del món.
L'anomenada desnazificació no s'ha aturat mai.
Durant set dècades, només hem escoltat una cara de la història.
Hi ha hagut milers de llibres, pel·lícules i sèries de televisió
dedicada a l'Holocaust per espantar la gent
de la ideologia nacionalsocialista.
Una de les pel·lícules més conegudes
això ha influït en com la gent veu el paper d'Alemanya a la Segona Guerra Mundial
ha estat sens dubte la Llista de Schindler.
Venut al públic com una història real
i filmat en blanc i negre per reivindicar l'autenticitat.
Malgrat aquesta pel·lícula de ficció que conté nuesa i assassinats,
es mostra contínuament a les escoles europees i americanes
com a visualització obligatòria per a l'ensenyament d'història.
Retrata els alemanys com a monstres malvats que només es preocupaven per una cosa:
matant jueus innocents.
Tanmateix, la pel·lícula es va basar en un llibre de ficció anomenat 'Schindler's List',
que va guanyar el LA Times Book Award de ficció, escrit per Thomas Keneally.
El propi autor no té experiència dels campaments.
Així doncs, aquí tenim una pel·lícula que es mostra als nostres fills com a veritat
quan en realitat es basa en una obra de ficció.
En altres paraules, no és veritat.
Noms, personatges, llocs i incidents
són productes de la imaginació de l'autor o s'utilitzen de manera fictícia.
També s'instrueix als nens impressionables de l'escola mitjana
per llegir el Diari d'Anna Frank,
que ara probablement és el cim de la teoria de l'Holocaust.
La noia de 15 anys Anne Frank i el seu pare Otto Frank
van ser deportats dels Països Baixos a Auschwitz el setembre de 1944.
Otto va ser atès a l'hospital d'Auschwitz.
Unes setmanes més tard, davant l'avanç de l'exèrcit soviètic,
Anne va ser evacuada juntament amb molts altres
al campament amuntegat de Bergen Belsen.
Desenes de milers de supervivents jueus van optar per abandonar Auschwitz
i anar cap a l'oest el gener de 1945 amb la mateixa gent
que suposadament els havia estat assassinant cada dia durant anys.
Anne Frank va morir de tifus el març de 1945.
Tanmateix, el manuscrit original del diari va ser examinat forensement
per l'oficina forense de l'estat alemany, el Bundeskriminalamt.
La seva anàlisi va determinar que porcions importants del treball
es van escriure amb un bolígraf.
Com que els bolígrafs no estaven disponibles per a tothom abans de 1951,
parts de l'obra es van afegir molt després de la guerra.
Els experts en grafia van determinar, després d'un examen més atent dels originals,
que tot el escrit del diari era de la mateixa mà
i la BKA va determinar que cap de l'escriptura del diari
exemples coneguts coincidents de l'escriptura real d'Anne.
El veritable autor del diari va ser el novel·lista jueu Meyer Levin,
que va exigir i va rebre 50.000 dòlars en pagaments pel seu treball
en l'acció judicial contra el pare d'Anna, Otto Frank.
La veritat sobre el diari d'Anna Frank es va exposar per primera vegada el 1959
per la revista sueca Fria Ord.
Va establir que el novel·lista jueu Meyer Levin
han escrit el diàleg del diari
i exigia el pagament del seu treball en una acció judicial contra Otto Frank.
Va aparèixer un extracte dels articles suecs
a la carta del Consell Econòmic Americà, 15 d'abril de 1959, com segueix:
“La història té molts exemples de mites
que viuen una vida més llarga i rica que la veritat,
i pot arribar a ser més efectiu que la veritat.
El món occidental fa uns anys que s'ha donat a conèixer
d'una noia jueva a través del que pretén ser
la seva història escrita personalment, El diari d'Anne Frank.
Qualsevol inspecció literària informada d'aquest llibre
hauria demostrat que havia estat impossible com l'obra d'un adolescent.
Una decisió destacada del Tribunal Suprem de Nova York
confirma aquest punt de vista,
en això el conegut escriptor jueu nord-americà Meyer Levin
ha rebut 50.000 dòlars que li pagarà el pare d'Anna Frank
com a honorari pel treball de Levin al "Diari d'Anne Frank".
Evidència recopilada pel doctor Robert Faurisson de França
estableix que el famós diari és un engany literari.
Després de fer una investigació substancial, el professor Faurisson va declarar:
"La veritat m'obliga a dir
que el Diari d'Anna Frank és només un simple frau literari. "
El comunista alemany jueu Bruno Baum
reconegut com un dels principals fabricants
de propaganda al camp d'Auschwitz. Ell va dir:
"No és una exageració quan dic
que la majoria de tota la propaganda d'Auschwitz
Va ser escrit per nosaltres mateixos al campament.
Vam fer aquesta propaganda per al públic mundial
fins al nostre darrer dia de presència a Auschwitz".
Els malvats alemanys van fer tot el possible per mantenir els presos ben alimentats,
ben allotjats i entretinguts als campaments alemanys.
Els campaments tenien prou menjar decent fins a les últimes setmanes de la guerra,
quan els aliats havien bombardejat tota la infraestructura d'Alemanya fins a l'oblit.
(?) També vam tenir una orquestra on alguns dels músics ens ajunten
i un músic era tan bo que tocava els instruments
i va escriure les notes i més tard vam tenir una banda que tocava el cap de setmana.
I això, és clar, ens ajudava, ja saps, també feia obres de teatre i coses.
Hi ha hagut alguna activitat cultural a Auschwitz?
Sí, et vaig dir que ens posaven un piano a... No només un piano.
Es va portar un piano de cua per bloquejar Un.
Un cop construït, aquell nou bloc,
la sala de la planta baixa estava destinada al teatre,
on volia construir un teló en aquell nou bloc Un,
que era un gran menjador. També anava a ser una etapa de negocis (?),
així es podrien fer actuacions per a dones allà, culturals. (?)
Va dir: "Per l'amor de Déu. No hi ha ningú aquí?
Qui em pot ajudar a cosir aquests enllaços de cortina?
Per l'escenari. Ho faig per tu!", diu.
I em vaig avançar i el vaig ajudar amb l'escenari del teló
i això va ser meravellós, perquè tenia un home assegut davant meu per canviar.
I el meu company d'habitació s'encarrega de les tasques de treball,
i si per casualitat coneixeu música; "Quins instruments toques?"
Vaig dir que vaig aprendre piano, però no prou bo per a una orquestra,
T'ho puc dir ara mateix.
Va dir: "Bé, llavors potser coneixeu les notes". Vaig dir que sí".
Va dir: "Bé, llavors et puc utilitzar, perquè ho tenim
per escriure-la a partir de la peça musical original, el que obté el director (?)
als instruments.
Per tant, per a cada instrument només té una línia curta a tot el paper,
així que vaig haver de desmuntar-lo i escriure per a cada instrument,
d'això el que havia de fer.
Fins i tot vaig haver de fer les línies,
no teníem paper preimprès per a les notes. Res.
Així que vaig passar-hi tot el dia, durant una estona,
fins que ens van endur d'Auschwitz.
Llavors em va veure treballar allà. Tenia una taula gran
on podia treballar i posar tot el paper
i va ser molt tranquil i relaxant. I l'Otto volia parlar més amb mi.
Va ser llavors quan vaig conèixer aquell SS en un moment.
Aquesta va ser l'última feina que vaig fer quan estava a Auschwitz.
I l'altre treball... Això era al bloc Deu.
Sortim a collir les fulles i d'aquestes fulles
farien te per a tot el campament, per a tot Auschwitz.
Cinema Buchenwald
Com us heu entretingut?
Bé, al principi d'aquells dies, hi havia una biblioteca
on la gent pogués aconseguir llibres per llegir.
Hi havia diaris que podíem aconseguir.
També entre nosaltres de vegades teníem violí, quartet.
Solien venir a jugar a les barraques.
I més tard, van dir que farien una pel·lícula al campament.
(? ) Els presos vam dir: "Deu estar boig.
Ens faran una pel·lícula al campament?"
Però realment va passar. Van fer una pel·lícula al campament... I nosaltres....
Anàvem caserna rere caserna. De vegades podríem anar a veure una pel·lícula,
portaven pel·lícules a les nits i...
Quin tipus de pel·lícules mostrarien?
Pel·lícules alemanyes.
Postals
Un cop vaig arribar al campament principal,
ens permetien escriure a casa dues vegades al mes.
Un cop una postal, un altre cop una carta.
T'han donat els materials?
Sí, ens van donar la carta i els materials... el cost.
Com vas aconseguir els segells?
- Podríem comprar segells... - Tenies diners?
Sí, tenim diners... encara tenim diners...
diners que tenim??? la comunitat jueva del ??? qui ens ha enviat...
Tots... una mica de diners.
La realitat d'Auschwitz NO MÉS MENTIDES!
I al campament, podríeu tenir moneda?
Sí, podríem tenir diners,
perquè hi havia al campament??? del que anomenaven una "cantina",
i no moltes vegades, però de tant en tant venien uns quants cigarrets,
o van vendre alguna cosa... el que tenien.
Així, si tens diners, pots comprar a la Cantina d'allà.
Menjar... Realment no hi havia menjar, realment. Normalment es ven alguna cosa...
Vendrien una mica de cervesa feble al...
- A la Cantina? - Sí.
Però no realment cap altra cosa. No gaire. Majoritàriament cigarrets.
I quan anaves al cinema, havies de pagar?
Sí, vam haver de pagar.
Després que els diners es van aturar, els diners habituals es van aturar,
llavors ens van pagar amb cupons.
Has pagat la teva feina?
Bé, no sé si va ser per feina, el que sigui. Ens han pagat amb cupons
que eren rescatables en aquella cantina, si tenien alguna cosa.
Així doncs, aquesta era la seva manera de repartir diners a tothom.
Tothom va tenir aquests diners llavors.
Campament de Futbol
Això sí, el que vam fer el cap de setmana... Ens vam reunir,
Vam reunir un grup i vam fer un equip de futbol,
que era ??? que jugàvem a futbol.
Què sorprenent que hi hagi un equip de futbol,
que quedaria prou energia per fer una cosa així.
Bé, crec que no teníem tanta energia com...
amb l'altre equip habitual,
però vam fer alguna cosa per, ja saps, que ens va fer que no ens fossin la ment,
ja veus, dels problemes que vam tenir.
Sobretot quan els alemanys comencen a perdre la guerra, 1943-44,
així que l'any 1944 vam tenir partits de futbol a???.
Els equips de futbol estaven molt ben organitzats.
En els equips de futbol, ​​cada nacionalitat organitzava un equip de futbol.
(?) Hem organitzat tot el material, tot per jugar a futbol a la cadena de muntatge.
Per tant, ja sabeu que (quant) gratis era, i era l'any 1944.
??? americans???.
A l'altra banda, doncs allà, tenen, per donar més llibertat,
però hi havia molta més llibertat i un...
El menjar no va millorar gaire, perquè... una raó senzilla.
Ells mateixos no tenien gaire.
Els civils van intentar ajudar-te en absolut?
Intercanvien béns per coses?
És com dic, teníem gairebé tot el que volíem,
per als equips de futbol, ​​dels civils, dels civils de fora.
I això era encobert. (?) Marcador de la lliga de futbol
No hi van fer gaire cosa, perquè sabien que la guerra està en marxa (?)
Fins i tot van jugar a futbol amb nosaltres.
???
..Incident divertit, una vegada l'equip polonès va jugar contra l'equip alemany,
i un d'aquests homes de la SS va decidir que volia jugar a l'equip polonès,
per tant, diem, d'acord, pots jugar.
I llavors el comandant, el comandant de les SS, era com un capità,
va decidir que volia jugar amb l'equip alemany,
així que va anar al camp. Crec que estaven una mica borratxos.
Com et vas sentir al respecte?
I la part divertida d'això,
vam dir, només els deixes jugar i jugaran sols,
(?) només vam córrer al seu voltant. Equip de futbol britànic POW Auschwitz
però aquest va ser un d'aquests incidents, està enganxat, està encallat, és divertit,
però això ha passat, doncs, però era l'any 1944,
gairebé... les coses es van tancar.
Aleshores, què estàs dient és que, com més s'acostava el final de la guerra,
es va baixar la pressió, en lloc de tornar-se més cruel o...?
Al nostre campament, la pressió, vas sentir una pressió molt baixa (?).
Hi havia casaments i fins i tot maternitats per a dones embarassades.
Els presos s'enamoraven i es casaven als campaments.
Només a Auschwitz es van registrar més de 3.000 naixements vius,
sense cap mort infantil mentre estava en funcionament sota el domini alemany.
Els malvats nazis fins i tot van muntar una llar d'infants per als nens.
Freddie Hirsch em va trucar a la caserna dels nens,
ell es dirigia aleshores, i...
Em va demanar si podia pintar alguna cosa a la paret per als nens.
I vaig dir: "bé, si pots aconseguir els materials..."
Va dir: "Aconseguiré els materials". I vaig dir: "D'acord".
I després un jove ros molt maco
del campament masculí va venir un dia,
i Freddie Hirsch em va trucar per venir a conèixer-lo.
I em va preguntar què necessitava.
Aleshores, vaig dir: "bé, si puc obtenir alguna pintura de paret, necessito pintures al tremp,
M'agradaria aquests, si en pots aconseguir".
I va dir: "sí, el que vulguis".
I així, abans de saber-ho, en Freddy tenia les coses preparades per a mi.
I vaig començar a pintar. Al principi sense saber què mirava, aquell enorme i monó...(?)
Era una mica de color oliva.
Com tots els barracons eren... mur. I vaig pensar, bé,
el que cal fer és que sembli com si estiguéssim en un xalet suís,
a la coberta, i hi ha una balustrada amb flors i tests,
i estem mirant els bells prats
i potser veure unes vaques i ovelles i coses... I vaig començar a pintar.
I després, després d'haver estat lluny,
Estava posant unes ovelles i unes vaques,
i llavors em vaig adonar que tots els nens estaven al meu voltant, darrere meu.
Així que em vaig girar i els vaig preguntar si tenien algun desig especial,
què posar en aquell prat.
I van dir Blancaneus i els set nans.
I aquesta va ser una resposta molt sorprenent.
Així doncs, vaig fer una pintura de Dopey dret sobre el cap d'un altre nan
amb una capa al voltant, així que semblava un noi alt,
així que seria tan alt com Blancaneus i ballaven junts
i les sabates... aquelles sabates suaus i tot...
i als nens els va encantar. I vaig fer uns altres nans al voltant.
Un que tocava l'acordió. Crec que era Grumpy, el dolent.
I el professor amb les ulleres...
Vaig fer gairebé tots els nans parats al voltant. Alguns aplaudien...
i això els agradava als nens.
Ara entenc que hi havia un altre pintor que va continuar alguna cosa...
pintant a les parets després d'haver marxat. Això no ho sé.
Quan estaves en el procés de fer-ho,
Què va fer, no només per a tu, sinó per als nens a nivell emocional?
Bé, va fer diverses coses, no només emocionals,
però aleshores els nens van escriure l'obra que era una sàtira
de Blancaneus i els set nans.
Així doncs, vaig descobrir una manera de fer una corona amb paper
i els nens l'estaven pintant d'or i posant-hi com joies,
i després vaig agafar unes tires de paper i les vaig pintar amb pintura negra
i no sé de les disfresses, de què feien disfresses,
però l'obra va tenir molt d'èxit, perquè la nena
que interpretava a Blancaneus tenia una veu increïble.
Una soprano preciosa, com la que escolteu a la pel·lícula.
Com se'ls va permetre muntar una obra de teatre a Auschwitz?
No ho sé, però es va fer una mica silenciós, tot plegat,
excepte que quan es va posar, de sobte van aparèixer uns SS i van mirar.
I aleshores, quan Arno Bend (?) va posar aquesta obra,
ell volia alguna cosa com una obra de vodevil, en la qual jo també hi era.
Va ser llavors quan no vaig aguantar l'alè del noi que jugava amb mi.
L'edifici que acabava de sortir d'entrar a Auschwitz era en realitat un bordell
utilitzat pels internats del camp.
Hospitals i instal·lacions dentals del campament assistits per reclusos del camp,
dentistes i infermeres per tractar els problemes dentals dels interns.
El camp d'Auschwitz tenia infermeries i hospitals
on es van curar milers de reclusos.
(?) L'autoritat del campament principalment el metge de la guarnició, el Dr. Val la pena,
provat totes les maneres imaginables
per mantenir vius, forts i sans als presos d'Auschwitz.
"L'Holocaust és l'únic genocidi reclamat
que és venut per persones que pel seu propi compte
van ser atesos als hospitals dels anomenats camps d'extermini".
Els reclusos també van construir una elegant piscina de mida olímpica,
complet amb diversos trams on prendre el sol
mentre veien els partits de waterpolo els dissabtes i diumenges a la tarda.
Piscina a Ravensbr�ck
Piscina a Theresienstadt
Segons dades oficials,
hi havia 523.000 jueus a Alemanya el gener de 1933.
L'informe Korherr revela que, a partir de desembre de 1942,
només hi havia 9.127 jueus a tots els camps de concentració.
Funcionaris de la Creu Roja Internacional visitaven els camps amb regularitat
i tenia accés complet als campaments, ho documentava tot
i va estimar el total de morts de tots els camps
ser d'entre 271.000 i 290.000.
Aproximadament la meitat d'aquests morts eren jueus,
per tant, ara estem parlant d'uns 150.000 a 200.000 jueus
que va morir als camps alemanys principalment de malaltia.
A l'informe de la Creu Roja de 1.650 pàgines,
mai es va esmentar cap cambra de gas.
Bàsicament hi ha quatre categories internades durant la guerra:
Polonesos, jueus, russos i 'presos polítics',
de vegades al·ludit com a "alemanys".
Els jueus representaven menys del 40% d'Auschwitz,
només al voltant del 12% de Dachau i només al voltant del 30% de Buchenwald.
Tens presumptes, llibres de mort d'Auschwitz,
que són les fonts més fiables. Els soviètics van confiscar tota la informació
sobre la vida i la mort de les persones que vivien a Auschwitz quan van alliberar el camp,
i finalment es van publicar a la dècada de 1990.
I aquests et donen un total. Què es?
29.000 jueus van morir a Auschwitz durant la Segona Guerra Mundial, d'acord?
I heu mort una mica més de catòlics.
Teniu més catòlics que jueus van morir a Auschwitz i si voleu dir:
"Oh, hi falten dades, alguns jueus no registrats que van morir",
i així successivament, bé, pots posar-ho com a molt,
Jo diria que 40.000 jueus van morir a Auschwitz.
No permeto que vagi més amunt.
I això és 100 vegades menys que la placa de 4 milions (?)
Després de la guerra, els soviètics van posar aquesta xifra totalment absurda.
El nombre de morts a Auschwitz es va revisar el 1989
de 4,1 milions a 1 milió.
Les morts a Auschwitz es redueixen a un milió
NÚMERO DE MORTS D'AUSCHWITZ
Després de la captura per la Unió Soviètica,
La propaganda original també afirmava que 2 milions van ser assassinats a Majdanek,
que incloïa set cambres de gas homicides.
Cinc d'aquests set han estat ingressats
ni tan sols han servit com a cambres de gas homicides.
El nombre de morts a Majdanek es va revisar el 2005 de 2 milions a 78.000,
però d'alguna manera el compte oficial de 6 milions de morts es va mantenir sense canvis.
Aleshores, què són 6 milions menys 4 milions menys 2 milions?
L'Holocaust és l'únic genocidi reivindicat
on es poden reduir milions del total que es diu haver mort,
però la xifra total es manté sempre en 6 milions.
El Servei Secret Britànic havia descobert el codi Enigma d'alt secret alemany
i va tenir accés a la majoria de comunicacions militars alemanyes el 1942,
i no hi havia referències als desxifrats a gasos.
Bé, és la font més fiable i autoritzada
potser ho podríeu tenir, perquè Gran Bretanya estava escoltant
els missatges de ràdio alemanys quan els alemanys no ho sabien
estaven sent interceptats i... Els trencadors de codi Enigma van rebre aquests missatges,
i després de 50 anys, finalment s'han alliberat
a l'Arxiu Nacional a mitjans dels anys 90. Els van treure...
els historiadors no s'interessen per aquest desxifrar per la raó òbvia.
No mostren cap senyal de cap Holocaust, d'acord?
Mostren diferents grups ètnics que es mouen, diferents camps de treball,
per exemple, jueus que arriben a Auschwitz i jueus que surten d'Auschwitz.
I les seves quatre categories principals: polonesos, russos, jueus,
Presos polítics alemanys, agrupen els presos com...
i hi ha... mostren el gran esforç
per obtenir treball industrial útil dels reclusos.
Comenten els diferents tipus de treballs que estan intentant fer
i quins recursos necessiten o demanant coses que es poden fer.
I després van descriure l'impacte devastador de l'esclat de l'epidèmia de tifus,
sobretot a Auschwitz a mitjans del 42,
i la lluita per fer-hi front i controlar-ho,
i sensació d'horror quan tot el camp d'Auschwitz estava en quarantena
ja que les epidèmies van passar factura.
El desxifrat mostra que l'únic que eren les persones...
(?) Bàsicament mataran si intenten escapar.
Hi havia guàrdies disparant a qualsevol que intentava escapar,
però en cas contrari, ja ho sabeu, hi ha normes per tractar correctament els reclusos.
I els guàrdies de les SS els havien de tractar com cal.
I podrien ser sotmesos a un tribunal marcial si no ho fessin.
Un intern podria presentar una queixa si no se'ls tractava adequadament.
Cartes trobades recentment als arxius dels EUA
va demostrar que els alts càrrecs governamentals dels Estats Units i Alemanya
van parlar entre ells a través dels consells suís i irlandès entre 1944 i 1945
sobre les condicions dels presos als camps operats alemanys.
Alemanya va garantir l'evacuació dels presos per salvar-los dels soviètics
i els antics reclusos del camp van confirmar que els reclusos estaven sent evacuats de manera segura.
Els aliats van confirmar que els alemanys estaven ajudant els presos, no els assassinaven.
Diverses fonts, com ara l'Almanac Mundial, la documentació de la Creu Roja,
el New York Times i l'enciclopèdia Chambers, mostra
que va registrar la població jueva
no reflecteix els testimonis donats sobre l'Holocaust.
S'ha considerat l'almanac mundial jueu
com la font absolutament més autèntica i fiable
per a la població jueva del món.
I segons el World Almanac, la població mundial de jueus
va augmentar entre 1933 i 1948 de 15.315.000 a 15.753.000.
"A tota l'Europa ocupada alemanya hi havia 2,4 milions de jueus.
Després de la guerra, 3,8 milions de jueus van sol·licitar reparacions per l'Holocaust.
Tràgicament, els 6 milions restants es van perdre." Edgar J. Steele
Els judicis de Nuremberg
es van celebrar a la ciutat alemanya de Nuremberg entre 1945 i 1949.
Els líders nacionalsocialistes van ser detinguts i jutjats
per presumptes crims de guerra.
A la sala hi havia quatre jutges.
Un dels EUA, la Gran Bretanya, França i la Unió Soviètica.
Els fiscals de Nuremberg: Kempner, Rapp, Niedermann, tots eren jueus.
En una carta a la seva dona, el fiscal en cap de Nuremberg, Thomas J. Dodd,
va escriure que l'equip de la fiscalia era un 75% jueu.
El fiscal general de l'Alt Tribunal va ser el Dr. Jacob Meisner, un jueu.
Segons Louis Marschalko,
un periodista hongarès de la guerra que va escriure sobre els judicis,
"D'entre 3.000 persones ocupades a la plantilla dels jutjats de Nuremberg,
2.400 eren jueus”.
La narrativa de l'Holocaust
s'utilitza per treure l'atenció dels crims de guerra comesos per Stalin,
Roosevelt, Churchill, l'Exèrcit Roig, Eisenhower i forces aliades,
i, en canvi, bocs expiatoris els nacionalsocialistes
per la majoria dels horrors de la guerra.
Als judicis de Nuremberg,
l'existència de les cambres de gas no es va establir per la física
i proves tècniques que normalment es requereixen en qualsevol judici penal.
Article 19 i 21 de l'estatut del tribunal
dispensa el càrrec d'aquesta restricció.
Les suposades cambres de gas no van ser ni estudiades ni descrites.
El revisionista nord-americà Samuel Crowell,
en el seu brillant llibre de 2011 "La cambra de gas de Sherlock Holmes",
escriu com els aliats van presentar només quatre documents alemanys
als judicis de Nuremberg per demostrar que els nazis van gasejar la gent,
i tots aquests documents estaven mal traduïts
o completament fora de context.
Els nacionalsocialistes, als judicis per crims de guerra,
van ser torturats per interrogadors comunistes i britànics majoritàriament jueus,
generalment aixafant-se els testicles fins que admetrien l'Holocaust.
Fiscal principal jueu en els judicis Einsatzgruppen
va admetre públicament haver presenciat tortures
i va utilitzar personalment amenaces de mort per extreure confessions.
El jutge de la Comissió de l'Exèrcit de Simpson va dir:
"Els investigadors posarien una caputxa negra sobre el cap de l'acusat
i després donar-li un cop de puny a la cara amb artells de llautó,
donar-li una puntada de peu i colpejar-lo amb mànegues de goma...
Tots menys dos dels alemanys en els 139 casos que vam investigar
havia rebut una puntada de peu als testicles irreparables".
Rudolf Hss era un d'ells.
Va ser arrestat i torturat i assetjat fins a confessions absurdes i poc realistes.
La resposta equivocada li donaria càstigs terribles.
Els mètodes de gasos que va confessar eren totalment insustituïbles (impossibles?).
Les confessions es basaven en la tortura on Hss havia estat trencat fins al punt
que podia dir qualsevol cosa per evitar tenir més tractament.
Hss va ser penjat més tard, perquè ningú esbrinés la veritat.
Hss va mentir per salvar la vida de la seva dona i els seus fills.
Tot això ha quedat confirmat en un llibre publicat l'any 1983
titulat 'Legions of Death', que conté el record
del sergent jueu britànic Bernard Clark,
que presumeix de com va torturar a Hss
i va amenaçar la seva família amb forçar-li una confessió.
Clark fins i tot va amenaçar amb enviar els fills de Hss als Gulags a Sibèria
si no confessava.
La dominació jueva i el control dels judicis era evident.
Fins i tot el botxí dels 10 líders nacionalsocialistes condemnats a mort,
el mestre cirurgià John C. Woods, era jueu
i els forcs van tenir lloc el 16 d'octubre de 1946.
La festa jueva de Purim al llibre d'Esther, Els deu fills d'Aman,
un enemic dels jueus, van ser penjats el dia de Purim.
Els botxins feien servir una gota curta en lloc d'una gota llarga que trencava el coll.
Així, les víctimes van morir una mort més llarga a causa de l'estrangulació.
La trampa era massa petita per tal
(?) Diversos dels homes van patir ferides hemorràgiques al cap
quan xoquen contra els costats de la trampilla mentre cauen.
Els cossos van ser incinerats i escampats per un riu
negant a les famílies escriure (cavalcar?) un enterrament com a insult final.
"El judici dels vençuts pels vencedors no pot ser imparcial,
per molt que estigui cobert... Sobre tot aquest judici
hi ha l'esperit de la venjança, i la venjança rarament és justícia." - Senador Robert Taft
"Fa anys que estic bullint boig pels "procés per crims de guerra"
que crec que eren menyspreables i menyspreables i feien més
de la barbàrie de l'antiga Roma que d'una societat anomenada civilitzada".
- Taylor Caldwell, novel·lista nord-americà
"Sempre he considerat els processaments de Nuremberg com un pas enrere
en dret internacional, i un precedent que resultarà vergonyós en el futur".
- Justice Learned Hand, jutge de circuit dels EUA
"Considero els 'procés per crims de guerra' en general
i els judicis de l'almirall Doenitz en particular,
una qüestió d'hipocresia massiva com a resultat d'una ressaca generada per la guerra".
- L'almirall Stanton Merrill
"Com he estat la meva creença que la histèria emocional de la postguerra va ser la responsable
pel judici i l'empresonament dels alts oficials militars i navals alemanys,
i que hauríem de reflexionar amb vergonya sobre els nostres esforços per venjar-nos dels fets dels homes
el que faríem pel nostre propi país, estic content de tenir el meu nom inclòs
en qualsevol esforç per expiar la injustícia feta a l'almirall Doenitz i a qualsevol altre
que també van ser tractats injustament perquè estimaven el seu país".
- Almirall Frederick Horne
"Em va horroritzar veure la Rússia soviètica jutjar quan ells mateixos eren culpables.
Estic encantat d'unir el meu nom a aquests
intentant esmenar l'almirall Doenitz." - Adolph Menjou, actor nord-americà
Els propagandistes soviètics, Ilya Ehrenburg,
sí, ja ho sabeu, el jueu que va encoratjar el genocidi
i violació massiva de les dones alemanyes;
Ja en sabia uns 6 milions el novembre de 1944.
Mentre els diaris anglesos anunciaven que Ehrenburg anava
per publicar un llibre sobre les presumptes atrocitats alemanyes.
Va descriure com 6 milions de jueus havien estat massacrats pels alemanys.
Tenint en compte com es triga mesos a escriure un llibre,
la xifra de 6 milions devia existir molt abans del novembre de 1944.
Quan els aliats estaven a punt d'envair Alemanya,
Ilya Ehrenburg va escriure el següent al diari Soviet War News:
publicat per l'ambaixada soviètica a Londres:
"A les regions que van prendre, els alemanys van matar tots els jueus,
des dels vells fins als infants en armes.
Pregunteu a qualsevol presoner alemany per què els seus compatriotes
va aniquilar 6 milions de persones innocents i ell respondrà de manera senzilla:
"Per què? perquè eren jueus".
La afirmació es va repetir al mateix diari el 4 de gener de 1945,
i de nou el 15 de març de 1945. Però com ho podia saber Ehrenburg?
que 6 milions de jueus havien estat assassinats
abans que ni un sol soldat aliat hagués trepitjat terra alemanya?
El 30 d'abril de 1945, quan Hitler va morir i Alemanya es va rendir,
el New York Times va informar que més de
6 milions de presos havien estat alliberats,
no assassinat als camps de concentració alemanys.
El juny de 1945, abans que comencessin els judicis de Nuremberg,
l'home que l'organitzava, el fiscal en cap dels Estats Units, Robert Jackson,
va conèixer tres advocats que representen les principals organitzacions jueves influents
per obtenir les seves aportacions per al proper judici.
Pel que fa a les pèrdues de població jueva, Jackson els va preguntar directament:
"Quan grans van ser aquestes pèrdues jueves?"
Un dels advocats jueus va respondre espontàniament: "6 milions".
Però com podia haver sabut això?
La veritat és que la xifra dels 6 milions és un mantra simbòlic i religiós
que s'ha repetit més de 200 vegades en mitjans de propietat jueva
al llarg del segle passat i molt abans fins i tot de néixer Hitler
i molt abans que existís el nacionalsocialisme.
Després de la guerra, els soviètics, van posar aquesta xifra totalment absurda.
Aquesta xifra de 6 milions era bàsicament un mantra
que han estat bategant al llarg del segle XX,
des de finals del segle XIX, quan va començar.
La xifra de 6 milions va començar com una crida per recaptar fons.
Els jueus nord-americans estaven recaptant fons sobre la base que
6 milions de jueus europeus estaven en problemes, oi?
I va començar... Els jueus a Rússia, 6 milions de jueus a Rússia estan en problemes,
??? i després a la dècada de 1930 es va convertir en 6 milions de jueus sota amenaça,
per culpa de Hitler i així successivament,
i finalment a Nuremberg es va convertir en passat.
6 milions de jueus han estat assassinats
i tens una cosa així com 200 titulars de diaris d'això.
És extraordinària com aquest nombre màntric,
que en cap sentit en cap moment va comptar, d'acord?
És important valorar que ningú va comptar amb 6 milions ni de cap manera
semblava com si haguessin comptat 6 milions
al judici de Nuremberg després de la guerra, oi?
Era només aquella figura que havia estat passant com un mantra
a través del titular dels diaris, 6 milions de jueus a Europa.
En el seu llibre, "El primer Holocaust,
El sorprenent origen de la xifra dels 6 milions",
Don Heddesheimer il·lustra aquesta xifra dels 6 milions
en realitat es remunta a les campanyes de recaptació de fons jueus
que va començar a finals del segle XIX i va assolir el seu punt àlgid a mitjans de la dècada de 1920.
Durant gairebé cent anys,
Els jueus van difondre el rumor que 6 milions de jueus a Europa estaven patint,
i de vegades arribant tan lluny que 6 milions de jueus ja havien mort.
El New York Times, de propietat jueva, va ser el principal vehicle de propaganda
que fins i tot inclouen paraules de moda conegudes com extermini i Holocaust.
Després de la signatura de la Declaració Balfour dels sionistes,
els jueus afirmaven que 6 milions de jueus a Europa
estaven amenaçats d'extermini tret que tinguessin una pàtria a Palestina.
Això va ser 14 anys abans que els nacionalsocialistes arribessin al poder
i 24 anys abans que comencés el suposat Holocaust.
L'origen d'aquesta xifra de 6 milions no es basa
sobre qualsevol tipus de coneixement real sobre les pèrdues de població jueva.
És un nombre purament fictici, simbòlic, esotèric i místic.
Escrit en la Torà jueva va ser una profecia que els jueus
se'ls permetria tornar a Israel menys 6 milions de la seva gent.
"Tornaràs menys 6 milions"
El llibre "El dogma de l'Holocaust del judaisme"
descriu com el nombre de 6 milions es deriva cabalísticament.
El nombre 6 milions és un nombre simbòlic amb un significat religiós
i l'Holocaust forma part del dogma religiós del judaisme.
Benjamin Blech va confirmar aquesta realitat en el seu propi llibre
"Els secrets de les paraules hebrees".
Des del desenvolupament de la història de l'Holocaust als judicis de Nuremberg,
els jueus han cultivat i propagat hàbilment aquesta història
que ha estat elevat a la categoria de religió.
L'Holocaust és l'únic genocidi que s'ha reivindicat
una indústria multimilionària, que ha (en)habilitat els jueus
per extorsionar centenars de milers de milions de dòlars fora d'Alemanya
i els Estats Units, gran part dels quals es van utilitzar per finançar el nou estat d'Israel.
Segons AMCHA a Israel, un supervivent de l'Holocaust és qualsevol jueu
que el 1933 residia en qualsevol lloc sota un règim nacionalsocialista,
Això qualifica qualsevol jueu que va marxar d'Europa cap a Amèrica o cap altre lloc el 1933,
i va viure amb comoditat i seguretat mentre avançava la guerra.
Tenen dret a milers de dòlars en un pagament únic
juntament amb les pensions mensuals de l'Holocaust.
Les històries reals de l'Holocaust provenen de dues fonts:
els alts càrrecs capturats del Partit Nacionalsocialista
que van ser coaccionats i torturats durant els judicis de Nuremberg,
i els supervivents jueus reals que van sortir d'aquells camps de concentració.
Aquests testaments jueus (testimoni?) anaven des de gasos,
óssos i àguiles que mengen jueus en gàbies,
vaporitzant 20.000 jueus prop d'Auschwitz amb energia atòmica,
torturant i matant presoners jueus
al ritme d'un tango de mort especialment compost,
fumant els jueus fins a la mort com llagostes a Treblinka,
electrocutant-los fins a la mort, gossos de campament musical
destrossant fins a la mort els jueus que tocaven fals a les orquestres,
homosexuals que es fan pessigolles fins a la mort, guèisers de sang jueva,
els jueus convertits en pantalles i sabó,
carros sobre baranes que llançaven els jueus directament als forns,
Màquines de masturbació nazis i, sí,
els testaments addicionals que es van donar són igual de ridículs.
enterrat de pressa
sang va vessar!
font macabra
... l'única cosa que mai oblidaré que vaig sentir i va dir:
"Els nazis estan prenent els nostres infants jueus
i els trenquen per la meitat per les cames,
i els estan tirant al Nister." Nister és un riu.
Així, van dir que per a cada persona que s'hauria de treure la vida,
ens torturaran fins a la mort a cinc de nosaltres.
Després ens van castigar. Per cada home que va córrer pel cable,
van agafar un centenar de presos i els van matar davant de tothom.
La història d'amor més gran que hem explicat mai al programa.
Herman Rosenblat va rebre atenció internacional
per la seva història sobre ser un nen famolenc en un camp de concentració nazi
a qui una nena li llençava pomes cada dia
a l'altre costat de la tanca.
Anys més tard, segons la història, Rosenblat va conèixer aquella mateixa noia
en una cita a cegues a la ciutat de Nova York i li va proposar al moment.
Solia venir cada dia, portar la Poma, el cel, (?)
la meva jaqueta, i un tros de pa i em deia: "Ens veiem demà".
La història va aterrar Herman i Roma Rosenblatt a Oprah dues vegades
i als diaris d'arreu del món.
També van aconseguir un acord de llibres i pel·lícules, però la història no era certa.
Per què ho vas fer?
Per què vau dir una mentida tan gran a tanta gent durant tant de temps?
No era mentida... ho era, jo... era la meva imaginació.
I en la meva imaginació i en la meva ment m'ho vaig creure,
fins i tot ara crec que ella hi era i em va tirar la poma.
Com pots dir que no era mentida?
No era veritat i saps que no ho és.
Sí, no és cert, però en la meva imaginació era cert.
Els membres de la seva pròpia família diuen que la seva veritable motivació eren els diners.
Herman i Roma Rosenblatt van explicar públicament la seva història falsa
durant més d'una dècada, però tot es va ensorrar fa unes sis setmanes
després que els estudiosos de l'Holocaust demostressin que era físicament impossible
perquè els presos s'apropin a la tanca
al camp de concentració on hi havia mantingut Herman
i que la família de Roma estava en realitat a més de 200 milles de distància en aquell moment.
Rosenblat es mostra notablement impenitent dels seus anys de mentida.
Declaro el meu amor per tu, per sempre.
Quan mireu això, us fa sentir incòmode?
No.
Creus que era el correcte?
Sí.
I mentre eres dalt de l'escenari davant de tota aquesta gent,
al fons de la teva ment no estaves pensant
- "Aquí no dic la veritat"? - No.
Aleshores, si haguéssiu de repetir-ho, explicaries la mateixa història?
Sí.
Ho faries?
Sí.
Simplement no sé què dir.
És a dir, és la seva imaginació, però sap que no és veritat...
Diu que va crear un món de fantasia i que vivia en aquest món de fantasia.
I el seu fill diu que va intentar aturar-lo.
Sí.
-Bon cel. D'acord, gràcies, Dan. - El plaer.
Mietek Grocher recorre Suècia parlant amb nens,
parlant-los dels horrors dels camps de concentració alemanys.
Va resultar que la seva història va ser directament plagiada
d'un llibre de ficció anomenat "Mila 18" de 1961.
Joseph Hirt de Pennsilvània va donar discursos públics durant anys
on afirmava haver fugit d'Auschwitz
i fins i tot va conèixer el malvat nazi Dr. Josef Mengele.
Ara ha confessat que havia inventat tota la història.
Va admetre que tot era mentida.
Hirt fins i tot s'havia tatuat un número de presó fals al braç
fer creure a la gent en les seves mentides.
Otto??? feia anys que se li pagaven sicles per donar conferències a les escoles alemanyes
sobre les seves experiències de l'Holocaust.
Ha parlat de la Nit de Cristall,
com va perdre 72 familiars, entre ells mare, pare i germana,
i com ell mateix va ser internat a Buchenwald.
No obstant això, Otto ara admet que tota la història era mentida.
Misha Defonseca va escriure un llibre de memòries més venut
sobre la seva experiència de l'Holocaust.
La seva història es va publicar fa gairebé 20 anys com a
"Misha, una memòria dels anys de l'Holocaust".
El llibre descriu com, quan tenia 6 anys,
els seus pares jueus van ser trets de casa seva pels nazis
i com va travessar Bèlgica, Alemanya i Polònia per trobar-los a peu,
vivint trossos de menjar robats fins que va ser adoptada per una manada de llops.
També va afirmar haver disparat a un soldat nazi en defensa pròpia.
La història es va convertir en un gran èxit de vendes i fins i tot es va convertir en una pel·lícula a França,
però el 2008 es va trobar que estava fabricat i tot era mentida.
L'autora de la qual es va trobar que el nom real era Monique de Wael ho va dir
"No és la veritable realitat, però és la meva realitat...
Hi ha moments en què em costa diferenciar-me
entre la realitat i el meu món interior".
Michele ara haurà de retornar els diners que li van atorgar
que ascendeix a 22,5 milions de dòlars.
Elie Wiesel ens ho explica durant 50 anys mentre estava a Auschwitz
li van tatuar al braç esquerre el número A-7713.
També afegeix que el seu pare va rebre el número A-7712,
però un autèntic supervivent d'Auschwitz, Myklos Gr�ner,
afirma que Elie Wiesel és un impostor.
Myklos, que realment estava al campament, afirma que Elie Wiesel
va robar la identitat d'un home real anomenat Lazar Wiesel,
a qui pertanyia realment el número A-7713.
En primer lloc, si mireu els seus braços, l'Elie Wiesel no té tatuatge.
El número A-7712 en realitat es va donar
a un home anomenat Abraham Wisel, germà gran de Lazar.
Elie Wiesel mai va afirmar haver vist cap cambra de gas homicida.
En canvi, afirma que va ser testimoni de malvats alemanys llançant nadons jueus
en flames gegantines que salten d'una rasa,
però això també ha estat desmentit per científics, historiadors i enginyers.
Auschwitz es va construir sobre un pantà amb un nivell freàtic alt
fet que va fer impossible que els cossos fossin cremats a les sèquies.
Sense oblidar que era impossible per als cossos humans
per ser consumit totalment per les flames d'aquesta manera, per manca d'oxigen.
Myklos, però, diu que mai no va veure cap sèquia on cremaven nens.
Elie Wiesel ho explica
“Alguns fets tenen lloc, però no són certs;
d'altres ho són, encara que no s'han produït mai".
El 1986, Myklos Gr�ner va conèixer Elie Wiesel a Estocolm.
Myklos va pensar que anava a trobar-se amb Lazar Wiesel,
però després de la reunió Myklos va dir:
"Em va sorprendre veure un home que no reconeixia gens.
No era el meu company de presoner".
Myklos també es va sorprendre que Elie no pogués parlar hongarès,
però parlava anglès amb un fort accent francès,
tot i que Wiesel afirma que va néixer a Hongria.
Ni Elie Wiesel ni el seu pare Shlomo Wiesel
s'anomenen en qualsevol registre d'Auschwitz o Buchenwald.
Després de la guerra, Elie Wiesel es va unir al grup terrorista jueu Irgun.
De totes maneres, l'Elie Wiesel riu avui fins al banc
com el seu llibre més venut "Nit"
li va portar reconeixement internacional i milions de dòlars.
Fins i tot va guanyar el Premi Nobel de la Pau el 1986.
Entre milers de supervivents jueus reals dels camps alemanys,
la comunitat jueva internacional
sionistes triats a mà i mentiders plens d'odi
difondre propaganda antialemanya.
Però, és clar, no tots els jueus estan mentint.
Molts jueus no estan d'acord amb la narrativa de l'Holocaust.
Molts d'ells van declarar que mai no van veure cap assassinat en massa ni gasos,
però aquests jueus han estat eficaçment silenciats
per organitzacions sionistes contra la llibertat d'expressió per encobrir la veritat.
Paul Rassinier va ser detingut per la Gestapo a l'octubre
i deportat a Alemanya on va estar presoner
fins al final de la guerra als camps de concentració de Buchenwald i Dora.
Rassinier estava molest per les moltes mentides i mites
sobre els camps de concentració que circulaven.
Membres de la resistència francesa que també van ser internats
en diversos camps de concentració alemanys durant la guerra,
incloent Auschwitz i altres presumptes camps d'extermini,
tots van donar comptes del tracte dels alemanys
i tots van negar qualsevol coneixement de les cambres de gas
i un programa d'assassinats massius als camps.
Rassinier va dir això
"Mai en cap moment ho van fer les autoritats responsables del Tercer Reich
la intenció d'ordenar o de fet ordenar l'extermini dels jueus,
d'aquesta o de qualsevol altra manera".
Maria Van Herwaarden va parlar de la seva experiència de campament
en un tribunal de districte de Toronto el març de 1988.
Va declarar que va ser testimoni de la mort de molts companys reclusos
per la malaltia i sobretot el tifus, i va veure que alguns es prenen la vida,
però no va veure cap evidència d'assassinats massius,
gasos o de qualsevol programa d'extermini.
El jueu Benedikt Kautsky, que va passar els anys
de 1938 a 1945 als camps de concentració, tres d'aquests a Auschwitz, va dir
"Vaig estar als grans camps de concentració d'Alemanya.
He de dir amb veritat que en cap campament he vist mai res
que podria haver-se semblat a les cambres de gas".
Una dona jueva anomenada Marika Frank
va arribar a Auschwitz-Birkenau des d'Hongria el juliol de 1944,
quan suposadament 25.000 jueus eren gasats i cremats diàriament,
segons el relat oficial.
Va declarar després de la guerra que no va sentir ni veure res de les cambres de gas
durant el temps que hi va estar internada.
Diu l'escriptor jueu Gerard Menuhin
"L'Holocaust és la mentida més gran de la història.
Alemanya no té cap culpa de la Segona Guerra Mundial".
La pressió jueva ha infligit lleis a les societats democràtiques
per evitar preguntes i promoció i adoctrinament incessants
del mateix incontestable "holocaust"... demostra que ha de ser una mentida.
Per què sinó ningú podria qüestionar-ho?
Diu el professor jueu Norman Finkelstein
"L'Holocaust va demostrar ser l'arma perfecta
per desviar les crítiques a Israel...
L'Holocaust encara pot arribar a ser el robatori més gran
en la història de la humanitat”.
diu el rabí en cap jueu Arye Friedman
"L'Holocaust és una ficció històrica d'èxit".
El professor jueu Roger Dommergue va dir:
Sé que el??? de l'holocaust és una falsificació completa,
perquè és molt fàcil de fer, perquè és un simple problema tècnic aritmètic
que podria resoldre un nen de secundària.
Ara, qualsevol químic sap que no es pot gasejar la gent amb àcid de cianur...
- És com es diu en anglès? - Sí, àcid cianhídric.
Àcid cianhídric. 1000 o 2000 persones alhora és coneguda.
I fins i tot els diaris jueus americans més importants,
com l'Anuari jueu americà,
va dir que hi havia 3.003.000 de jueus a l'Europa ocupada el 1942,
per tant, no veig com podrien haver matat 6 milions de jueus
quan només hi havia 3 milions. Crec que tothom ho pot veure.
Em vaig enrolar el 1944. Va ser a la guerra, però la guerra va acabar el 1945,
com tothom creia,
Vaig creure que Hitler era un autèntic monstre que tothom deia que era.
Però com que he estudiat el que va passar sota el nazisme,
el que Hitler volia fer i va dir quan llegiu els seus llibres
qualsevol pot llegir 'Mein Kampf', o pot llegir
"El mite del segle XX", de Rosenberg,
i qualsevol pot saber també (?) què ha passat aquests darrers 50 anys
quan Hitler no tenia absolutament res a fer i ni la més mínima influència,
perquè fa 50 anys que el nazi és mort.
El que va passar, us vaig dir a la meva conferència, és absolutament increïble.
I al cim de tot, es veuen els jueus.
Et vaig dir que vaig estudiar els llibres que expressen realment el nazisme, és a dir
'Mein Kampf' i 'El mite del segle XX' de Rosenberg.
Vaig estudiar què va passar durant la guerra i sobretot
allò que Hitler va fer realment, que està amagat, que se'ns amaga.
El que va fer a Alemanya.
I l'únic que sabem de Hitler és que va matar 6 milions de jueus
que van ser executats en cambres de gas que ningú va veure mai.
Això és l'únic que la gent sap sobre Hitler.
Però quan saps realment què va fer, què va fer realment a Alemanya,
quan hagis estudiat tot això,
veus que has estat completament, completament...
enganyat, per utilitzar un terme més suau.
Stephen F. Pinter, que va exercir d'advocat
per al Departament de Guerra dels Estats Units a les forces d'ocupació a Alemanya
i Àustria durant sis anys després de la guerra, va fer la següent declaració:
"Vaig estar 17 mesos a Dachau després de la guerra com a advocat del Departament dels Estats Units,
i pot afirmar que no hi havia cap cambra de gas a Dachau.
Tampoc hi havia una cambra de gas a cap dels altres camps de concentració d'Alemanya".
Torno a desafiar la teva història. No hi ha absolutament cap registre
que 6 milions de persones van ser ingressades en camps de concentració.
Només tenen 16 milions per començar.
Però malgrat l'oposició jueva a la integritat històrica,
Els revisionistes de l'Holocaust estan trencant les barres
erigits al voltant del seu empresonament de consciència i parlant.
Robert Faurisson, per exemple, un reconegut especialista francès
en l'anàlisi documental, ha afirmat que no s'ha trobat cap document
això demostra que un pla d'"extermini jueu" del Tercer Reich
Alguna vegada es va contemplar l'expulsió, sí, però l'extermini, no.
Com a càstig per desafiar la línia oficial de l'Holocaust,
Faurisson ha estat víctima repetidament d'agressió física,
innombrables accions legals, congelacions del seu compte bancari i fortes multes.
L'any 2000, l'estudiós suís Jurgen Graf,
autor del llibre "The Holocaust Swindle",
després de rebre una condemna de dos anys de presó per presumptament
qüestionant l'existència de cambres de gas a Auschwitz,
va fugir a Sant Petersburg, on viu des d'aleshores com a exiliat.
Allà a Sant Petersburg, Graf es dedica a examinar els arxius soviètics,
que Graf afirma � quan es permet l'alliberament �
posarà de genolls la versió oficial jueva de l'Holocaust.
Particularment escandalosa, i un cop per a la llibertat d'expressió i la investigació històrica,
és la detenció de l'advocat alemany Horst Mahler.
El 2009, Mahler va ser condemnat per dos tribunals alemanys
a onze anys de presó en total per "delictes d'opinió",
una d'elles és l'afirmació de Mahler que
"la versió oficial de l'Holocaust
és la mentida més gran mai perpetrada a la història de la humanitat".
Els beneficis d'exagerar l'Holocaust
han estat enormes per als jueus sionistes, tant econòmicament com políticament.
L'Holocaust s'utilitza avui com a arma de culpa
ja que molts grups racials exploten l'empatia
que se sap que tenen els europeus blancs,
per tal de fer-los passar per culpa en una culpa col·lectiva
fent que els blancs se sentin vergonyosos (avergonyits?) i culpables del seu passat.
Doneu-los el viatge de la culpa.
Això és, absolutament.
Hem de jugar amb aquesta culpa.
Trec tot del passat. 50 anys.
Si l'esquerra, els comunistes o els jueus escolten una persona discutint
qualsevol cosa relacionada amb la immigració, la demografia o el realisme racial
immediatament etiqueten aquesta persona com a
neonazi, el proper Hitler o antisemita.
Això es fa per tancar la conversa
i fer que la persona sembli un fanàtic odiós.
Una retòrica molt perillosa, racista i feixista.
La gent ja no creu que estigui bé ser un fotut nazi.
Bàsicament és el mateix que citar a Hitler.
Una colla de feixistes oportunistes i odiosos
intentant continuar (?) una simpatia amb vídeos de propaganda d'escombraries.
Vaig comparar directament tots els que parlava de marxistes culturals
als nazis literals feixistes que van inventar el terme.
El racisme és especialment sensible
contra persones que són assassinades per milions.
Coses molt racistes i antisemites. Això és una mica vergonyós,
però això toca una mica a prop de casa, ja que alguns de la meva família
s'alinea amb aquesta manera de pensar. No creuen que hagi passat.
Només esborraré tota aquesta història.
Sembla el meu avi o qualsevol altra persona racista que conegui. Culpa en els jueus!
Aquest és literalment el meu avi.
Per descomptat, fins i tot creu que l'Holocaust fins i tot passa.
Bé, vull dir, va matar com 6 milions de putos jueus. Creu-t'ho o no.
També va matar 6 milions de putos jueus. Escolta, puta vaca, d'acord?
Quan mates 6 milions de jueus,
no importa el que hagis fet en el passat.
- Holocaust? - Holocaust, sí.
- Parlarem amb Mercedes Carrera... - Els 6 milions.
6 milions...
- Quan jo era... Quan tenia... - 6 milions...
6 milions...
Eren 6 milions.
La narrativa de l'holocaust s'utilitza per enfortir la identitat jueva,
simultàniament com a minar, demonitzar
i deslegitimar la identitat europea blanca.
S'utilitza com a arma manipuladora contra tots els europeus blancs.
He fet la meva recerca. He fet la meva recerca.
Ets molt vell. Oooolt.
Ets un puto mascle blanc. Sí!
...a Amèrica. Sí, mira tots els puts negres que són... mexicans
No és cap problema en comparació amb els negres... la policia
merda!
???
Ets un home blanc!
Això és una puta merda!
[a càmera lenta] Ets un puto mascle blanc!
Ara, em deus diners. Bé? Em deus reparacions. Per què això?
Perquè cada llibertat que tinc,
i he donat per fet durant tota la meva vida,
ha estat possible gràcies a la riquesa que els meus avantpassats van robar.
Bé.
La narrativa de l'holocaust s'utilitza principalment per desanimar les polítiques
com el nacionalisme i, en canvi, promoure el globalisme
i la multiculturalitat al món occidental.
Els europeus se'ls recorda constantment
"Mai oblidar. Mai més", i que els horrors no es repetiran mai.
Això es fa per rentar el cervell als europeus
per no defensar la seva pròpia nació i raça.
A través d'aquesta narració, els europeus donen suport a la política
que protegeixen els drets dels grups minoritaris en comptes dels de la seva pròpia gent.
Qualsevol crítica contra els jueus o l'estat jueu d'Israel
pràcticament han estat il·legals.
L'Holocaust jueu es va convertir en religió,
en el qual no és acceptable cap desviació de l'ortodòxia.
Encara que hi hagi hagut molts holocausts
i grans genocidis al llarg de la història,
l'Holocaust jueu és l'únic que compta i és, per descomptat,
l'únic de l'ortodòxia del qual està criminalitzat fins i tot qüestionar.
De fet, és l'únic fet històric
que està prohibit per llei fins i tot qüestionar a molts països.
La raó per la qual probablement mai no heu sentit parlar d'aquesta investigació
que han demostrat que la història oficial és falsa
és perquè investigadors que s'han atrevit a explorar les nombroses incoherències
i les contradiccions de la història de l'Holocaust han estat sotmeses
a atacs físics, com ara assetjament, vandalisme,
destrucció de carrera, tiroteigs, agressions físiques
i fins i tot bombardeigs al magatzem que acull la seva feina.
Organitzacions jueves i sionistes contra la llibertat d'expressió
estan fent tot el possible per suprimir la veritat
mitjançant la censura d'Internet
i cremant els llibres que exposen les seves mentides.
Gràcies a la pressió de les organitzacions contra la llibertat d'expressió,
Facebook, YouTube i altres xarxes socials
estan fent tot el possible per reprimir i silenciar la veritat,
i ni tan sols podem confiar en aquestes plataformes per utilitzar-les en el futur.
Viquipèdia i Google estan monitoritzats
per encaixar la narrativa políticament correcta per enganyar la població.
Mo'etzet Yesha, juntament amb el meu Israel,
ha organitzat un dia d'instruccions per als editors de Wiki.
L'objectiu del dia és ensenyar a la gent a editar a la Viquipèdia,
que és la font d'informació número u avui al món.
A tall d'exemple, si algú busca la flotilla de Gaza, volem ser-hi.
Volem ser els nois que influeixen en el que hi ha escrit,
com està escrit i per assegurar-se que sigui equilibrat i de naturalesa sionista.
Vaig venir aquí per aprendre més sobre com nosaltres, com a israelians i com a jueus,
pot defensar Israel en línia, a Internet
i sobretot a la Viquipèdia en aquest cas.
La Viquipèdia és un sistema una mica complex
i de vegades és difícil esbrinar les regles.
Personalment he intentat editar coses a la Viquipèdia que estaven en contra d'Israel.
El coneixement és important per a qualsevol persona que vulgui ser actiu
en la defensa d'Israel a Internet,
perquè puguem anar i veure la informació i poder dir
"Això no és del tot correcte, està en un costat de la història"
Puc, tinc el poder i el dret de canviar-ho.
I, en general, és molt important per a nosaltres estar en línia,
treballant per defensar-nos i demostrar-ho al món
i a nosaltres mateixos que som justos, que tenim raó,
i perquè ara mateix, si mires en línia,
si cerqueu determinats termes amb Israel
només està ple d'antisemitisme, antisionisme i escombraries
i no n'hi ha prou amb nosaltres treballant per contrarestar-ho
i assegureu-vos que l'altra cara de la història,
la nostra cara de la història, la part dreta de la història,
Estem rebent la cobertura adequada, la cobertura que necessita, així que...
Als nostres països suposadament lliures i democràtics
que sovint s'enorgulleix de ser tolerants,
ara els invasors del tercer món violen dones europees
i va rebre les sentències més indulgents.
Mentrestant, negadors de l'Holocaust o antisemites
pot arribar a molts anys de presó per només qüestionar un fet històric.
És evident que els nostres governs ja no treballen per al nostre poble.
Segons Gerard Menuhin,
hi va haver 117.344 acusacions de delictes de pensament
als tribunals alemanys de l'any 1994 al 2004.
Al voltant de 2.000 persones són jutjades cada any per la negació de l'Holocaust,
que pot donar fins a cinc anys de presó i una multa.
La majoria de la gent a Anglaterra, Amèrica, Austràlia
no tinc ni idea de quina tirania és aquest país.
Tenim més de 2.000 processos, més de 2.000 proves a l'any
i que valen més de deu anys.
Per tant, us podeu imaginar quantes persones ho han patit
i les famílies han estat destruïdes.
I van perdre la feina i així successivament. ??? la veritat
I simplement per investigar, simplement per investigar les fonts.
No estan promocionant cap idea, simplement estan demanant
- Les preguntes com tu. - Sí.
Sí, i ara a... el que va passar a París és només per a nosaltres,
perquè tots els caps de la nació van dir:
"Premsa lliure i significat, la llibertat és el millor per a la democràcia".
I per tant, dic, faig servir aquesta llibertat.
LA VERITAT NO TEME LA INVESTIGACIÓ PERÒ L'HOLOCÀUST sí
L'Holocaust és una història que els globalistes
no permetis ni ser discutits ni qüestionats.
Qualsevol que qüestioni la història, immediatament és qualificat de racista,
un nazi que vol matar 6 milions de jueus
i un negador de l'Holocaust, odiador o antisemita.
Aquesta tècnica d'etiquetatge s'utilitza per desanimar el discurs
i discussions relacionades amb l'Holocaust a la Segona Guerra Mundial.
El revisionisme de l'Holocaust es considera avui un tema tabú
amb lleis i penes de presó aplicades als europeus
que qüestionen la narrativa de l'Holocaust políticament correcta.
Es tracta d'una infracció greu de l'article 19
a la Declaració dels Drets Humans de les Nacions Unides.
Tothom té dret a la llibertat d'opinió i d'expressió;
aquest dret inclou la llibertat de tenir opinions sense interferències
i buscar, rebre i difondre informació i idees
a través de qualsevol mitjà i sense tenir en compte les fronteres.
El simple fet que existeixin lleis de negació de l'Holocaust a Europa
hauria d'aixecar una cella.
La veritat no té por de la investigació.
Certament, no cal que inventeu lleis per protegir la història,
tret que intenteu protegir una mentida.
La veritat està sobre les seves pròpies cames.
Sí, l'Holocaust és un gran negoci,
perquè Alemanya fins ara ha donat als jueus,
Crec que almenys 200.000 milions de dòlars, així que és un gran negoci.
I alguns de vosaltres encara rebeu 1.000 dòlars al mes
i molta gent no ho sap,
i llavors la gent no s'adona qui va portar els esclaus a Amèrica.
Eren vaixells jueus.
Espera, espera, espera un minut, això és una altra cosa.
Fem un descans. Perquè amb el tema del que parlem avui és
si hi va haver o no l'Holocaust.
Més endavant parlarem de l'esclavitud i de qui els va portar aquí.
Tornarem després d'aquest [comercial]