Holocaustul este termenul folosit pentru a răspândi credința
că 6 milioane de evrei au fost uciși de germani în timpul celui de-al Doilea Război Mondial,
în primul rând, prin gazare în camere de gaze improvizate
deghizat înșelător în săli de duș.
Această narațiune se repetă adesea la Hollywood, de către mass-media
și în sistemele școlare publice.
Cu toate acestea, o mișcare în creștere de oameni de știință curajoși, istorici, ingineri,
jurnalişti şi alţi activişti ai libertăţii de exprimare
au investigat povestea oficială politic corectă a Holocaustului
și a constatat că este exagerat și chiar fals.
Acești oameni curajoși sunt astăzi numiți revizioniști,
dar sunt adesea denunțați ca negând holocaustul de către mass-media.
Această tehnică de etichetare este folosită pentru a descuraja discursul
și discuții despre acest subiect controversat.
Acești revizioniști nu contestă faptul că evreii au fost persecutați,
lipsiți de drepturi civile, deportați, internați și forțați să muncească
în lagărele de concentrare sau că evreii au murit în acele lagăre
și ghetouri în timpul războiului, când bolile au devenit o problemă majoră.
Nici ei nu contestă faptul că partizanii comuniști criminali,
dintre care majoritatea erau evrei,
au fost uciși și prin împușcare și spânzurare în timpul războiului.
Revizioniștii nu-i neagă pe acești evrei
iar alte victime ale războiului demnitatea lor.
Ei nu neagă ca victimele să fie amintite
și nu neagă să arate compasiune pentru vreuna dintre victime.
Indiferent cum au murit, fiecare dintre aceste decese a fost o tragedie
la fel ca și moartea a milioane de alți oameni în timpul acestui război oribil.
Milioane de oameni, majoritatea europeni,
au suferit și au murit morți oribile pe câmpurile de luptă,
în marea liberă și în orașele bombardate cu incendiu în timpul unui conflict
asta cu siguranță nu s-ar fi întâmplat niciodată
evreia internațională nu a declarat război Germaniei în 1933.
Dovezile pe care le folosesc revizioniștii
împotriva narațiunii oficiale despre Holocaust sunt numeroase.
Vom trece acum prin unele dintre cele mai convingătoare dintre ele.
În timpul celui de-al Doilea Război Mondial, dușmanii au fost internați în lagăre de concentrare
pentru a evita încercările de subversiune împotriva națiunii.
De exemplu, după atacul de la Pearl Harbor, peste 100.000 de japonezi
care locuiau pe coasta Pacificului au fost internați de președintele democrat Roosevelt
fără altă crimă decât nașterea japoneza.
Ordinul executiv 9066, semnat de președintele Franklin Delano Roosevelt,
a fost emisă de la premisa că orice persoană de origine japoneză, germană și italiană
nu putea fi de încredere și trebuia tratat ca pe un dușman.
Ei nu erau priviți ca oameni individuali,
ci ca o ameninţare care trebuie tratată cu asprime.
Astfel, mii de americani de etnie japoneză, italiană și germană
au fost mutați cu forța și aruncați în lagărele de concentrare americane.
Unii au fost chiar nevoiți să-și abandoneze propriile case și afaceri.
Cu vagoane, care au fost transportate în lagărele de concentrare
la peste o mie de mile depărtare.
Au fost plasate în garduri de sârmă ghimpată
unde mitralierele îndreptau spre ei din turnurile de veghe.
Au dormit în barăci infestate de insecte
și li s-au refuzat medicamente adecvate, adăpost și provizii.
Acum, aveam acest gard cu lanțuri în jurul taberei,
și locuiam, poate la un sfert de bloc distanță de gard,
iar gardul era păzit de soldați
care mergeau înainte și înapoi cu armele pe umeri.
M-am urcat la gard și am auzit un foșnet în iarbă.
Eram într-adevăr dornic pentru ceea ce era în afara gardului.
Și gândindu-mă: „Știi, înainte puteam să fac asta”.
Centrele de relocare nu sunt normale și probabil nu pot fi niciodată.
Viața de acasă este perturbată.
Legea Roosevelt din timpul războiului a restrâns libertățile
și au cerut cărți de identitate pentru acești prizonieri.
Niciunul dintre acești deținuți nu a fost niciodată compensat pentru pierderea proprietății
sau timpul petrecut în lagărele de concentrare.
Nu li s-au plătit despăgubiri de război și nu le-au fost dedicate filme.
postere americane din cel de-al doilea război mondial
și alte materiale de propagandă centrate pe rasă,
care a transformat războiul într-un război rasial.
Au bătut în capul publicului că japonezii și germanii
au fost mai puțin decât oameni, subomeni, chiar asemănători cu șobolanii.
Acestea au provocat numeroase atrocități împotriva civililor în timpul războiului
întrucât soldatul american a fost învățat că acești oameni nu erau nici măcar oameni.
Toate taberele pe care le-au construit erau în locuri izolate.
Zece dintre ei împrăștiați în vestul american și un cuplu în Arkansas.
Muntele Heart, Poston și Lacul Tule au fost cele mai mari.
Lacul Tule îi găzduia și pe cei a căror loialitate
guvernul a întrebat în mod special.
Autoritatea de relocare de război sau WRA le-a numit „centre de relocare”.
Îmi amintesc când spuneau
— Ei bine, ești internat pentru propria ta protecție.
Ei bine, când eram copil de 10-11 ani, știam că,
dacă aș fi aici pentru propria mea protecție,
de ce mitralierele îndreaptă spre noi și nu afară.
L-am auzit pe acest tânăr, tânăr strigând și spunând...
întrucât îmi amintesc ceva despre ei nu l-au putut ține acolo.
Că era... era american.
Și a început să iasă și paznicul,
care era probabil la vreo 15 picioare de el,
tocmai l-a împușcat în stomac.
Lagărele de concentrare nu erau de fapt neobișnuite la acea vreme.
Finlanda și chiar Suedia neutră au internat și comuniști
în lagărele de concentrare, deoarece în comuniști nu se putea avea încredere.
Erau de fapt finanțatorii evrei britanici
care a inventat lagărele de concentrare din Boer în octombrie 1899,
când au căutat aur și diamant în Africa de Sud.
În 1933, când evreii internaționali declaraseră război Germaniei,
s-au impus oficial ca dușman al Germaniei,
care, conform dreptului internațional,
a dat Germaniei dreptul legal de a dezarma și de a interna evreii germani.
După încercările repetate de subversiune, crime
și în teroare împotriva poporului german,
evreii s-au făcut duşmani ai naţiunii germane.
Național-socialiștii considerau în mod logic evrei
ca o amenințare directă la adresa securității naționale.
Evreii erau suprareprezentați în mod covârșitor în subversia comunistă.
Evrei cu înclinații internaționaliste, comuniste, sioniste și talmudice
funcționau în esență ca o a cincea coloană
și un cal troian în Germania,
încercând să destabilizeze țara pentru ca bolșevicii să o preia.
Germanii știau despre forțele evreiești
în spatele revoluției bolșevice din Rusia
și teroarea roșie care a urmat.
Germania ar fi următoarea pe linie,
și nu i-ar fi oprit germanii pe bolșevicii evrei,
ar fi căzut toată Europa.
Deci, de aceea comuniștii, dintre care cea mai mare parte erau evrei,
au fost internați în lagăre de muncă
pentru a scoate din ei muncă utilă în timpul războiului
până când vor putea fi deportați.
Benjamin Freedman Fostul evreu care s-a luptat singur cu mafia criminală supremacistă evreiască.
„Când Germania și-a dat seama că evreii sunt responsabili pentru înfrângerea ei,
în mod firesc îi dispăreau.
Dar nici un fir de păr de pe capul vreunui evreu nu a fost rănit. Nici măcar un păr.
Profesor Tansill de la Universitatea Georgetown,
care a avut acces la toate actele secrete de la Departamentul de Stat,
a scris în cartea sa și a citat dintr-un document al Departamentului de Stat
scris de Hugo Schoenfelt, un evreu pe care Cordell Hull l-a trimis în Europa în 1933
să investigheze așa-zisele lagăre de prizonieri politici.
Și mi-a răspuns că le-a găsit în stare foarte bună.
Erau într-o formă excelentă; toată lumea s-a tratat bine.
Și erau plini de comuniști.
Ei bine, mulți dintre ei erau evrei, pentru că evreii s-au întâmplat să fie
poate 98% dintre comuniștii din Europa la acea vreme.
Și erau niște preoți acolo, și slujitori și lideri muncitori,
Masoni și alții care aveau afilieri internaționale”.
Tifusul, o boală fatală cauzată de bacteriile Rickettsia,
a devastat armatele, atât din primul război mondial, cât și din cel de-al doilea război mondial,
și, de asemenea, a reclamat viețile prizonierilor din acele lagăre de muncă.
Tifusul a fost întotdeauna legat din punct de vedere istoric de războaie și condiții de aglomerație,
și este răspândit de paraziți externi, cum ar fi păduchii, puricii și căpușele.
Deținuții din lagărele germane
le-ar avea părul zdrobit prin dușuri chimice
sau să le tundă părul.
Hainele și încălțămintea au fost, de asemenea, aruncate și înlocuite.
Zyklon B a fost un insecticid și pesticid
care a ucis păduchii care purtau tifos.
Această substanță chimică a fost folosită pentru a îmbunătăți sănătatea deținuților și pentru a reduce,
nu crește mortalitatea în lagăr.
Zyklon a fost folosit în scop igienic. Uciderea insectelor, nu a evreilor.
Camerele de gazare aveau îmbrăcăminte, nu oameni.
Erau igienici, nu criminali.
Și presupusele camere de gazare criminale care sunt scrise în carte,
manuale uriașe despre Holocaust,
acestea nu au nicio ridicare de cianură în pereți
peste nivelurile normale de fundal.
Și este o concluzie destul de simplă.
Zyklon B a fost produs de compania germană Degesch.
A fost folosit și din 1929 în Statele Unite
de către Serviciul de Sănătate Publică din SUA la granița cu Mexic
pentru a îndepărta și dezinfecta imigranții mexicani
care trec de la Juarez la El Paso.
DDT a fost folosit mai târziu ca o substanță chimică mai eficientă.
La sfarsitul razboiului,
Atentatele teroriste ale aliaților au distrus majoritatea orașelor germane,
infrastructură, aprovizionare cu alimente și apă, căi ferate și fabrici de medicamente.
Lagărele de muncă nu mai puteau fi aprovizionate cu hrană adecvată
iar situația din Germania s-a deteriorat rapid,
iar epidemii mortale de tifos au izbucnit în lagărele de internare ale Germaniei.
În consecință, mulți dintre prizonieri nu au putut fi hrăniți
și au fost lăsați să moară de foame.
Când forțele aliate au trecut prin Germania,
au văzut semnele de avertizare în afara taberelor.
„Fără intrare, epidemie de tifos”.
Pericol tifos
PRAFUL SE RĂSPÂNDEȘTE TYPHUS 5 MPH
La eliberarea lagărelor,
au fost întâlniți cu o scenă îngrozitoare a prizonierilor în ultimele stadii de tifos
și mormane de cadavre bolnave și slăbite.
Până atunci, cei mai mulți prizonieri fie muriseră
sau mureau de foame sau de tifos.
Aliații au fost șocați și îngroziți să găsească condițiile groaznice
a ceea ce contribuiseră la crearea campaniilor lor de bombardare.
Chiar și după ce Aliații au eliberat lagărele,
mii de prizonieri au murit ca muștele.
De fapt, rata mortalității la Bergen-Belsen
a crescut de fapt după ce britanicii au preluat tabăra.
Imaginile taberei au fost apoi înregistrate și prezentate comunității internaționale
iar Germania avea să fie din nou atacată și învinuită.
Regretatul Dr. Russell Barton a fost unul dintre primii medici britanici
să ajungă în lagăr la 2 mai 1945.
Ai fost pe scena în Belsen în tinerețe.
Da, am fost cu un grup de studenți la medicină.
Am ajuns la Belsen pe 2 mai 1945,
și am fost prima dată în tabără pe 3 mai.
Himmler a ordonat ca tabăra să fie cedată pe 11 aprilie pentru a opri tifosul,
care a fost o epidemie răspândită în toată Europa.
Britanicii au intrat; a intrat o divizie de tancuri
pe 15 aprilie, la ora trei,
și au făcut tot posibilul să se separe
tifosul[- infectat] și muribundul de la celelalte.
Câți oameni erau în tabără în acel moment
când britanicii au preluat tabăra?
Cred că erau vreo 57 sau 60 de mii.
Britanicii au bombardat tot, iar americanii, care s-au deplasat pe drumuri.
Așa că a fost extrem de dificil să obțineți mâncare acolo.
Sursele de apă au fost contaminate cu canalizare
iar administrația din lagăr s-a stricat mai mult sau mai puțin.
Chiar și, să spunem, dacă administrația lagărului german ar fi făcut efort maxim,
și li s-a dat totul la îndemână, ar fi putut preveni acest lucru?
Nu exista niciun leac pentru tifos la acea vreme.
Britanicii au pus DDT, care este un insecticid,
peste tot și pe toată lumea,
și în felul acesta, cred, tifosul a fost ținut.
Dar era un mare pericol. Oamenii nu-și dăduseră seama că este tifos.
Era... Am presupus că 50, 60 la sută dintre oameni au murit de tifos.
De ce sunt aceste trupuri goale? Adică, unii dintre ei sunt atât de slăbiți.
De ce nu au hainele pe ei?
Ei bine, au făcut-o. Când erau împinși în afara colibei, aveau îmbrăcăminte.
Dar îmbrăcămintea era atât de puțină � totul era rar �
că deținuții s-ar grăbi imediat și să-și scoată toate hainele,
pentru că era păcat să-l risipesc. De aceea erau goi.
Ai văzut, când ai ajuns acolo la două săptămâni după ce armata britanică a preluat conducerea,
orice dovadă a camerelor de gazare,
felul în care propaganda a spus că au avut germanii în aceste lagăre?
Sau a existat vreo pretenție în acest sens?
Nu. Nu cred că s-a crezut vreodată că există o cameră de gazare în Belsen-Bergen.
Oamenii mureau cu 500 pe zi, apropo, o rată de 500 pe zi.
- Chiar și sub administrația britanică� - Sub administrația britanică, da.
Și ce s-a întâmplat mai ales,
soldații englezi le dădeau oamenilor mâncarea,
oamenii pe jumătate înfometați aveau stomacul foarte subțire.
Stomacele ar izbucni și ar muri.
Deținuții au spus că condițiile de acolo, asta au spus deținuții,
că condițiile nu au fost prea rele până la sfârșitul lui '44.
Și apoi această imigrație în masă
Dar până când au pus încă 50.000, complet 50.000, desigur.
Am citit în cărți în limba germană și nu sunt sigur dacă este corect sau nu,
dar că Marea Britanie a încălcat o promisiune făcută acelor soldați de a le lăsa
??? și că a existat un tratament destul de prost
din partea unor soldați britanici împotriva acelor germani.
Nu știu unde ai citit-o, (?) pentru că nu am știut niciodată cum să-l găsesc,
dar am înțeles că majoritatea au fost terminate.
Asta chiar m-a supărat, pentru că m-am gândit
duceam un război pentru idealuri și toate astea.
Și a fost cel mai dezonorant lucru să fii de acord,
(?) a primit un contact sigur din partea Alianței.
???
Ai fost acolo pe vremea când buldozerele erau de fapt
punând aceste cadavre în morminte, în tranșeele astea lungi pe care le-am văzut?
Buldozerele, cadavrele erau aruncate în ei
un camion mergea în fiecare zi și ridica cadavrele din afara colibei,
și apoi îi duceau acolo unde buldozerul săpat mormântul,
și le-ar arunca în mormânt.
Și am fost puși cu toții în ceea ce a folosit... ceea ce părea o baie grozavă, mare,
Bănuiesc, pentru că aveau aceste lucruri de duș în partea de sus.
Și am fost puși pe bănci, toți am fost blocați goi, bătrâni și tineri.
Bineînțeles că sexele erau separate, așa că trebuia să stăm cu toții la rând.
Și ceea ce s-a întâmplat în cele din urmă este că au plouat de pe dușuri.
Au plouat apă și săpun peste noi,
iar motivul pentru asta a fost că trebuia să fim răvășiți.
Eram atât de plini de păduchi.
Ne-a tuns părul și ne-au plouat apă și săpun.
Nu-mi amintesc dacă au fost prosoape,
deci când aud de dușuri și Holocaust și toate astea,
Știu exact ce a fost.
A fost apă și săpun care ploua peste noi pentru a ne înșela.
Asta a fost.
Și de unde a venit povestea că acelea erau capete de duș periculoase;
Nu știu, asta trebuie să fi ieșit din propaganda rusă.
Deci este ca și Stephen Spielberg... că toți cei din Lista lui Schindler...
așteaptă să intre gazul.
Da, tot ce a fost... a fost săpun și apă a plouat peste noi,
și asta mare, mare... noi l-am numit Banya,
- care este un cuvânt rusesc pentru toaletă. - Baie.
Baia, da, dar era una mare, o baie comună.
A fost uriaș, aș spune, a fost...
Cum îmi amintesc, desigur, eram mic,
dar așa cum îmi amintesc, aș spune că era cel puțin 30 pe 30.
Trebuie să fi fost construit în acest scop pentru a ne spăla,
să ne spele ca pe câini.
Același lucru pentru tunsul părului. Adică, eram toți chelii...
pentru a opri păduchii, problema cu păduchii pe care am avut-o.
Toată lumea a avut păduchi în război.
Știi, adică, asta era doar o cunoaștere comună că toată lumea avea păduchi
apoi, bineînțeles, a trebuit să fim dezgropați și puși în Germania.
- Deci evreii nu pot revendica statutul de victimă unică... - Nu, nu pot.
Și când aud poveștile despre ei că și-au pierdut părul;
mare lucru, niciunul dintre noi nu avea păr.
- Deci asta e... asta a fost părerea mea despre asta... - Și ce zici de mașinile de vite?
Ei bine, mașinile de vite erau cam aceeași poveste,
pentru că ne consideram norocoși dacă am putea merge într-o mașină pentru vite.
Desigur, pentru că atunci nu depindeam de cai,
nu trebuia să mergem pe jos. Omule, a fost lux să mergi într-o mașină pentru vite.
Și da, erau plini de oameni, și da, a fost foarte greu,
știi, să călătorești așa. Adesea nu puteai sta, trebuia să stai în picioare,
pentru că erau înghesuite. Adesea nu era apă, nu era mâncare.
Așa era în acei ani. Oamenii erau atârnați de mașinile alea pentru vite.
Când vezi acele imagini, am fi putut fi noi.
Așa eram în acei ani. Asta nu înseamnă nimic.
La fel când vezi paturile supraetajate.
Doamne, am avut noroc dacă aveam paturi supraetajate unde să dormim noaptea.
Însemna că nu trebuia să dormim afară, în zăpadă.
Și sincer, nu am auzit niciodată prea multe despre persecuția evreilor.
Știam că au avut loc execuții în Rusia,
(?) dar în Germania propriu-zisă, nu-mi amintesc o singură dată
că am auzit vreodată vreuna din aceste povești,
sau mai târziu în America de Sud, de altfel.
Trebuie să mă chinui să găsesc amintiri chiar și despre cel mai mic antisemitism.
Și a fost una dintre cele mai fericite momente ale mele acolo, pentru că au fost atât de amabili cu noi,
și atât de bun cu noi și s-a jucat cu noi,
și ne-a dat jucării și, știi, sărbătorește peste noi.
Și niciodată în toate acele vremuri
a fost vreunul dintre acești tineri soldați nepotriviți cu noi. Nu.
Este timpul războiului cel mai fericit al meu.
Documentele din lagărele germane arată un ordin că Heinrich Himmler,
șeful lagărului de concentrare, a dat ordine la 28 decembrie 1942, că:
„Rata mortalității în lagărele de concentrare trebuie redusă cu orice preț”.
Lagărele erau în principal fabrici
iar pierderea muncitorilor dăuna producției de război.
Inspectorul taberelor, Richard Gl�cks,
a răspuns la ordinul lui Himmler pe 20 ianuarie 1943:
„Ar trebui folosite toate mijloacele pentru a reduce rata mortalității în lagăr”.
Deja în 1937, mai multe ziare germane au relatat că
uciderea evreilor ar fi pedepsită cu moartea.
Joseph Reinhardt fusese condamnat la moarte
pentru uciderea unui negustor evreu, Avraam, și a soției sale neamuri.
Crima era crimă, indiferent de victimă.
În tabere, erau birouri de reclamații
unde deținuții puteau să înregistreze plângeri sau să facă sugestii.
Un sistem de disciplină strictă, atât pentru paznici, cât și pentru deținuți,
cu pedepse aspre pronunțate împotriva celor găsiți vinovați.
Dacă vreun gardian ar ataca un prizonier, gardianul ar fi pedepsit pentru asta.
Adesea cu moartea. În lagăr era și o închisoare
unde erau plasate persoane periculoase sau criminale.
SS-ul german l-a arestat pe comandantul Buchenwald Karl Koch
în 1943 pentru maltratarea unor prizonieri.
După o anchetă,
Koch a fost găsit vinovat de judecătorul SS Konrad Morgen și împușcat.
Savantul evreu Arno Mayer, profesor de istorie la Universitatea Princeton,
a recunoscut în cartea sa din 1988 despre soluția finală că
mai mulți evrei au pierit la Auschwitz din cauza tifosului
și alte cauze naturale, decât au fost executate.
Nu este nimic criminal în cuptoarele de incinerare.
Multe cadavre au fost incinerate, deoarece Auschwitz a fost construit pe un teren mlaștină,
prin urmare, cadavrele de tifos în descompunere ar fi otrăvit apa de băut
și răspândesc boli fatale.
Ellis Island din SUA a avut o dezinfecție similară
în instalaţii de incinerare ca cele din lagărele germane.
De fapt, procedurile din lagărele germane
erau în esență aceleași cu cele folosite la Ellis Island de către Statele Unite.
Au servit exact același scop pentru a împiedica răspândirea bolii.
Astăzi, în Statele Unite, utilizarea crematoriilor
este chiar mai comun decât a fost vreodată în Germania atunci.
Poveștile privind uciderile în masă și gazarea au avut originea în rapoartele sovietice
autorizate de mincinoșii cunoscuți și crime genocide în masă
în jurul lui Ilya Ehrenburg şi Joe Stalin
care apoi a fost răspândit de New York Times, deținut de evrei.
Povestea a fost răspândită la doar câteva ore după capitularea Germaniei,
ceea ce a făcut imposibil ca orice german acuzat în mod fals să respingă afirmațiile sovietice.
De fapt, nu există nicio dovadă științifică că evreii au fost gazați.
Nu existau dovezi de decese prin gaze.
Nu există documente germane care să identifice vreo victimă a gazării.
Nici un ordin de la Hitler.
Fără gropi comune ale evreilor gazați.
La Nürnberg, nici măcar nu a fost demonstrată existența camerelor de gazare.
Mii de documente secrete germane care se ocupă de lagărele de concentrare
au fost confiscate după război,
dar nici unul nu se referă la o politică sau un program de exterminare.
Într-o scrisoare către Departamentul de Stat al SUA din 22 noiembrie 1944,
Crucea Roșie care era staționată în toate lagărele a declarat:
„Nu am reușit să descoperim nicio urmă
a instalaţiilor de exterminare a prizonierilor civili”.
Vaticanul și Crucea Roșie au intervievat mii de deținuți eliberați din lagăr
la sfârşitul războiului despre presupusele camere de gazare.
Răspunsul a fost întotdeauna același: „Nu”.
Deținuții înșiși nu au vorbit despre ei.
Toate examinările chimice criminalistice au infirmat utilizarea Zyklon B
în presupusele camere de gazare omucide.
Expertul american în tehnologii de execuție Fred A. Leuchter a călătorit la Auschwitz
și probe obținute pe ascuns din presupusele camere de gazare.
Le-a pus să fie testate și și-a publicat rezultatele.
Pe baza analizei chimice pe probe de perete și a diferitelor argumente tehnice,
Leuchter a concluzionat că locațiile investigate
nu puteau fi utilizate atunci sau acum
sau serios considerată a funcționa ca camere de gazare de execuție.
Cu excepția fotografului video,
Am adus aceleași lucruri pe care le-aș fi adus în mod normal
la o închisoare din Statele Unite dacă făceam un sondaj al echipamentului lor.
Raportorul a fost acolo pentru a lua și a verifica măsurători.
Desenele au fost realizate la fața locului și apoi reproduse
când ne-am întors în Statele Unite pentru a documenta tot ce am văzut.
Eu personal am făcut fotografii și am produs
o mare cantitate de dovezi fotografice
de hardware și facilități pe care le-am găsit în Polonia.
Și fotograful video, care nu era un lucru normal pentru mine,
s-a adus documentului faptul că probele medico-legale
pe care le-am scos din instalații, proba de control
de la instalația de dezgropare numărul unu din Birkenau și toate celelalte mostre
din presupusele săli de execuție a gazelor,
au fost luate si ambalate corespunzator pentru a fi prezentate la laboratoare.
Am examinat facilitățile și am stabilit că sunt incapabile
de sprijinire a utilizării gazului cianhidric în aceste scopuri
de executare sau altfel. Dar în plus,
ar fi necesar să se scoată mostre, să le returneze în Statele Unite
pentru testare la un laborator independent, pentru a confirma, de fapt
ce a indicat inspecția mea vizuală,
că aceste instalații nu au conținut niciodată de fapt cianură de hidrogen gazoasă.
Cerințele necesare în proiectarea unei instalații
care conține un gaz extrem de exploziv și extrem de otrăvitor;
Trebuie să ai uși cu garnitură, fără ferestre, mijloace de a intra gazul,
mijloc de a scoate gazul, ceva pentru încălzirea gazului
și aerul pentru a menține constant temperatura potrivită,
întrerupătoare rezistente la explozie, instalații de iluminat etc.
Niciuna dintre acestea nu a existat vreodată.
Vorbim despre clădiri din cărămidă și mortar fără căldură,
cu iluminare neprotejată la explozie, fără uși cu garnitură,
în unele cazuri, fără uși,
și cu crematoriile care se deschideau foarte aproape sau adiacente instalației.
Dacă aceste instalații au fost utilizate pentru instalații de execuție a gazelor,
dacă acele persoane care operează instalațiile nu s-au gazat până la moarte
în același timp în care au murit executanții,
cu siguranță ar fi fost făcute bucăți
când gazul a explodat dintr-un arc de scânteie, într-un întrerupător, căldura unui bec,
sau gazul care se apropie și intră în cuptorul crematoriu.
Adică, este ridicol să luăm în considerare aceste facilități
ar fi putut fi folosit ca camere de gazare.
Niciuna dintre facilitățile examinate la Auschwitz, Birkenau sau altele,
ar fi putut susține sau, de fapt, a susținut vreodată
execuții multiple folosind cianura de hidrogen,
monoxid de carbon sau orice alt gaz presupus sau de fapt letal.
Bazat pe rate de utilizare maxime foarte generoase pentru toate presupusele camere de gazare,
însumând aproximativ 16.093 de persoane pe săptămână,
și presupunând că aceste instalații ar putea susține execuții de gaze,
ar fi fost nevoie de 68 de ani
să execute presupusul număr de 6 milioane de persoane.
Promovarea acestor instalații ca fiind capabile să efectueze masă,
execuții multiple sau chiar singulare,
este ridicol și insultător pentru fiecare individ de pe această planetă.
Germar Rudolf este un chimist care, în iarna anului 1990 până în 1991,
în timp ce lucrați pentru un doctorat în chimie,
la renumitul Institut Max Planck pentru fizica stării solide din Stuttgart,
a început o investigație științifică a credibilității raportului Leuchter.
Analiza sa chimică detaliată a concluzionat că:
„Acidul cianhidric nu a fost folosit
în clădirile despre care se presupune că ar fi fost camere de gazare omucide la Auschwitz”.
Raportul său întărește concluziile lui Fred Leuchter.
Proeminentul inginer austriac, Walter Luftl, a făcut și el un raport
concluzionând că gazările omucide au fost imposibile din motive tehnice
și pentru că sunt incompatibile cu legile observabile ale naturii.
Raportul Luftl este o confirmare suplimentară autorizată
a descoperirilor lui Fred Leuchter.
Chimistul american de cercetare Dr. William B. Lindsey
a făcut, de asemenea, examinări atente ale presupuselor camere de gazare.
După 33 de ani de experiență ca chimist,
el a declarat și a afirmat sub jurământ:
„Am ajuns la concluzia că nimeni nu a fost ucis intenționat sau intenționat
cu Zyklon B în acest mod. Consider că este imposibil”.
Institutul Criminalistic din Cracovia, Robert Faurisson, Frederick Toben,
John Ball, Carlo Mattogno, Jurgen Graf, Ernst Zundel, David McCalden
și mulți alții care au efectuat și inspecții tehnice similare
dintre presupusele camere de gazare au ajuns la aceeași concluzie.
Un revizionist evreu curajos pe nume David Cole
a realizat un documentar revoluționar numit „Cole in Auschwitz” în 1992.
Astăzi există multe filme documentare,
analiză și comentariu asupra lagărelor de muncă germane.
În 1999, Richard Krege, inginer electronic calificat,
iar echipa sa de cercetători a efectuat un examen de înaltă tehnologie a solului
în presupusul lagăr al morții Treblinka.
Folosind radar de penetrare a solului timp de trei săptămâni,
echipa a constatat că pământul nu a fost nici măcar deranjat
iar probele de miez nu au evidențiat cenușă.
Rezultatele obţinute arată cu 100% certitudine
că gropile comune nu au existat nici măcar în Treblinka sau Belzec.
Există, de fapt, multe gropi comune în Est.
Totuși, aici a fost locul în care sovieticii au masacrat oameni.
Astăzi este bine cunoscut faptul că, de exemplu,
masacrul de la Katyn a fost comis de sovietici,
dar a fost pus pe seama germanilor după război.
Doctorul Charles Larson, unul dintre cei mai importanți medici legiști din America,
ca parte a unei echipe americane de investigare a crimelor de război,
a efectuat peste 1.000 de autopsii ale cadavrelor din lagărele germane
și niciunul nu a arătat vreo dovadă de moarte prin gaz otrăvitor.
Dacă ar fi fost gaze cu monoxid de carbon sau cianuri,
indicaţiile ar fi fost extrem de dramatice şi uşor vizibile.
Cadavrele ar fi fost de un roșu vișiniu aprins.
Fără colorare cu cianură de albastru prusac
a fost găsit pe pereții din presupusele camere ale morții.
Doar în camerele de dezgropare există cantități ample de dovezi ale gazării,
unde Zyklon B a fost folosit pe haine și lenjerie de pat pentru a opri răspândirea tifosului.
Conservatorul muzeului de la Auschwitz a recunoscut că sovieticii
a creat camera de gazare criminală
după război prin modificarea unui adăpost antibombe german.
În adăpostul împotriva bombelor, prezentat nouă ca o cameră de gazare criminală din Auschwitz,
comuniștii au înlăturat zidurile și i-au făcut pe cei infami
Zyklon B găuri în acoperiș pentru a-l face să arate ca o adevărată cameră de gazare.
Acum, când intri în acea clădire Crema 1,
o să vezi, pur și simplu arată cam ciudat.
Are toate aceste movile de murdărie de jur împrejur.
Știi, chiar arată ca un adăpost anti-bombă
și exact asta a fost la sfârșitul războiului. Era un adăpost anti-bombă.
Vor să crezi că 4 milioane de oameni au trecut prin toalete.
Și au făcut să pară că toți oamenii au trecut prin tabăra aceea de acolo,
dar acea clădire de acolo nu era capabilă sau făcută pentru gazarea oamenilor.
În regulă, deloc. Adică, știi, dacă intri în el...
Au făcut găuri în acoperiș la sfârșit și este doar ridicol. Vreau să spun,
nu există cum să fi fost uciși oameni în acea clădire.
Deci, ei vor să crezi
că aceasta este clădirea în care au fost gazați oamenii.
Pur și simplu nu era fezabil ca oamenii să fie gazați în acea clădire.
Chestia acum, acea clădire în care se încheie turul,
nu a fost niciodată o cameră de gazare.
Era un horn langa el si erau patru gauri in tavan
unde granulele de Zyklon B ar fi aruncate
iar oamenii vedeau găurile și le puteau explora,
și apoi uită-te în jur.
Ce am făcut în '92, l-am intervievat pe bărbatul care este director, curator,
din lipsa unui cuvânt mai bun, al taberei,
și mi-a recunoscut în fața camerei, nu o fotografie ascunsă. (?)
(?) A fost o fotografie deschisă în biroul lui.
Eram eu și femeia mea cu camera foto. Și a recunoscut în fața camerei
că clădirea afișată ca cameră de gazare nu se află în starea inițială.
Că atunci când sovieticii au eliberat lagărul, acea clădire era un adăpost antiaerien.
Un adăpost antiaerien foarte evident, foarte clar. Și apoi sovieticii
l-au remodelat pentru a arăta care este concepția lor despre camera de gazare.
Acum, nu există dovezi de rezervă
pentru a demonstra că această clădire a fost vreodată o cameră de gazare.
Nu există pete de cianura albastră Zyklon pe pereți.
Nu existau găuri pentru podea pe acoperiș de aruncat în Zyklon B.
Sovietele le-au adăugat.
În interiorul camerei fuseseră pereți despărțitori. Sovieticii i-au doborât
ca să arate ca o cameră mare deschisă.
Au distrus facilitățile din baie.
Puteți vedea în continuare scurgerile din podea, puteți vedea în continuare găurile
unde dusese toaleta, chiuveta.
Dar au scos toate facilitățile și au sculptat pragul ușii
unde nu existase o uşă care să pară că ar exista o progresie
de la camera de gaze la camera cuptorului.
Dar erau multe lucruri pe care nu s-au obosit să le acopere.
Există o cămină gigantică chiar în mijlocul camerei de gazare.
O cămină în care poate intra orice adult, chiar și un adult destul de greu.
Acum, ce este asta; era o trapă de scăpare.
A fost o procedură de proiectare destul de standard că subteran,
sau adăposturi antibombe parțial subterane, ar avea o trapă de evacuare
în cazul în care moloz sau orice altceva ar împiedica oamenii dinăuntru
de la ieșirea din adăpostul antibombe prin ușa principală.
Deci, ai această cămină pe care nimeni nu o observase
căci... în acel moment, Auschwitz, când am fost acolo în '91,
Auschwitz a fost deschis către Occident de peste un deceniu.
Nimeni nu a observat vreodată blestemata de cămin și e chiar acolo, senin ca ziua.
Ușa camerei se deschide, cu alte cuvinte,
dacă era o cameră de gazare și ai înfipt oameni acolo,
se strângeau cu toţii la uşă încercând să-şi bată drumul afară.
Ei ar muri acolo. Pentru a deschide ușa din nou,
ar trebui să împingi împotriva unei movile de 50, 100, 200, 300 de cadavre.
Ușa se încuie pe interior nu pe exterior. Cu alte cuvinte,
victimele ar putea să-i închidă pe germani afară,
ceea ce este doar o prostie la care să te gândești.
De ce camera de gazare de la Auschwitz are o ușă de lemn,
cu geam de sticlă și mâner de ușă?
În ianuarie 1995, prestigiosul săptămânal francez L'Express
a recunoscut că totul despre această cameră de gazare este fals
și că este, de fapt, o reconstrucție postbelică înșelătoare.
Evreica franceză Olga Wormser-Migot a scris o carte despre
lagărele de concentrare național-socialiste în care ea a declarat:
„Auschwitz... care urma să rămână tabăra model
și, în același timp, centrul administrativ... nu avea cameră de gazare”.
Un coș de fum fals a fost construit și de sovietici în 1947. ÎNAINTE DUPĂ
Nu are deschidere și nici măcar nu este legat de clădire.
De asemenea, prizonierii germani au fost forțați să modifice o cameră de duș
la Sachsenhausen pentru a sprijini un proces de spectacol sovietic,
dar falsul a fost atât de grosolan și de penibil
că comuniștii au fost nevoiți să dărâme clădirea în 1952.
Sute de oameni de tot felul au venit și au intrat în lagărele de muncă germane
toată ziua, aprovizionând taberele cu hrană și provizii de tot felul.
Cu toate acestea, nimeni nu a menționat vreodată și totuși nimeni nu a recunoscut vreodată
pentru a vedea orice dovadă a camerelor de gazare omucide,
cantitatea colosală de combustibil necesară,
miile de cadavre în fiecare oră sau praful.
Fotografiile aeriene arată aceeași lipsă de dovezi.
Fotografii detaliate ale investigațiilor aeriene ale Aliaților făcute din taberele germane
în fiecare zi din vara anului 1944 au fost făcute publice în 1979.
Nici măcar experții CIA nu au putut găsi cea mai mică urmă
de mormane de cadavre umane, fum și coșuri de crematoriu
sau mase de evrei care așteaptă moartea sau gazarea.
Imaginile înfiorătoare ale grămezilor de cadavre ne-au fost arătate
ca dovadă a unei exterminări sistematice a evreilor
de către răi naziștii sunt de fapt înșelătoare.
Toate filmările cu deținuții morți din lagăr sunt ale celor care au murit de tifos
și malnutriția în taberele occidentale în ultimele săptămâni de război.
Și acest lucru este confirmat de armata germană,
Crucea Roșie și dosarele medicale militare britanice.
Chiar și istoricii de masă sunt acum de acord că crimele în masă
sau gazări criminale nu au avut loc niciodată în niciunul dintre lagăre
de unde sunt luate filmările aliate.
Din păcate, acest lucru nu este niciodată subliniat ori de câte ori este afișată materialul.
Deci, încearcă să-ți vândă o poveste, dar acum știi adevărul.
De fapt, bombardamentele de saturație ale Aliaților sunt direct responsabile
pentru multe dintre aceste morți tragice.
De asemenea, este important de remarcat
că majoritatea acestor cadavre nu sunt nici măcar evrei.
Un număr mare de cadavre au fost, în realitate,
rezultatul direct al bombardamentelor aliate și al atacurilor de armare.
Imaginile cu Nordhausen sunt folosite în mass-media majoră,
dar s-a dovedit că aceşti prizonieri
au fost aruncate în aer și mitralizate de avioanele de război britanice,
și nu au fost exterminați de germani, după cum spune povestea oficială.
Și acolo am avut peste 4.000 de prizonieri care făceau tuberculoză.
Bolnav.
Ce faci, e tuberculoză? Fara medicamente. Nimic. Cu greu mâncare.
Era deja foarte slabă. Germanii nu aveau (ce) să mănânce.
Și dintr-o dată, era 3 aprilie la ora 3, alarmă,
și forțele aeriene americane peste noi și au aruncat bombele doar în tabăra noastră.
Și întreaga tabără a fost distrusă în întregime.
(?) Și din acești 4.000 de oameni, 200 am supraviețuit.
Pentru că au murit acolo. Erau în lagăre, știi.
Atârnate în tavan, trupurile lor și... A fost îngrozitor.
Ardea zile și zile. Eram încă�
asistentele, medicii, oamenii din administrație,
care lucra în administrație, am fugit.
Și americanii au făcut o greșeală
pentru că nu știau că acesta este un lagăr de concentrare.
Știau că este o tabără militară.
Au golit armata cu o lună înainte
iar în ianuarie ne-au băgat, vezi? Deci, ei nu știau.
Așa că s-au întors la ora 9 dimineața și au lovit tot orașul.
L-au aplatizat tot orașul.
Am fugit în pădure, pe câmp, iar când au golit avioanele,
au venit și ne-au atacat cu mitraliere.
Ei nu știau cine este. Sunt nemți, să știi.
Și am intrat în pădure și am rămas cam o săptămână în pădure.
Și am mâncat doar cartofii cruzi.
Dar toate aceste poze?
Ei bine, ați văzut morți în primul rând prizonieri politici,
fie ucis de foame, boală,
indirect sau direct din cauza bombardamentelor aliate.
SOLDAȚI ALIATI
Când sovieticii au preluat lagărele,
au fost redeschise și umplute cu germani și alți anticomuniști.
După ce comuniștii i-au torturat și ucis de foame,
fotografiile acestor prizonieri au fost, de asemenea, transmise
ca victime ale Holocaustului lui Hitler.
Imagini de la aceste masacre comise de sovietici
și chiar germani morți de la bombardamentele aliate de la Dresda
au fost, de asemenea, îmbinate în propagandă și folosite ca dovadă a morții evreilor.
Chiar dacă acum știm adevărul despre filmare,
imaginile au devenit acum emblematice ale Holocaustului
iar media noastră încă le folosește pentru a induce publicul în eroare.
Cel mai important think-tank pentru revizionismul Holocaustului
este Institutul pentru Analize Istorice,
o organizație independentă și nonprofit
angajat în educația celui de-al Doilea Război Mondial.
În 1979, IHR a oferit public o recompensă de 50.000 de dolari
pentru dovada verificabilă că au existat camerele de gazare omucide.
A fost contestată de Mel Melmerstein, un evreu născut în Ungaria.
El a declarat că și-a văzut mama și două surori atrase în camere de gazare.
El a folosit propriul său memoriu autobiografic „By bread alone” ca dovadă.
În carte, el descrie cum i-a spus tatăl său
că mama şi sora lui fuseseră arse de vii.
Mai târziu va spune în cartea sa că unchiul său a auzit asta
mama și sora lui fuseseră conduse în camerele de gazare.
Își va schimba povestea încă o dată într-o scrisoare publicată
într-un ziar din California spunând că a fost martor
propria sa mamă și cele două surori fiind conduse
printr-un tunel către camera de gazare numărul 5.
Chiar dacă nu exista o cameră de gazare numărul 5 sau un tunel care să ducă la ea.
Judecătorul Thomas Johnson de la Curtea Superioară din California a decis împotriva IHR
și l-a recompensat pe Melmerstein cu 70.000 de dolari afirmând că gazările evreilor
nu este un subiect rezonabil de dispută, deoarece este pur și simplu un fapt.
A fost raportat deja în timpul Primului Război Mondial
că germanii și aliații lor foloseau camere de gazare
să omoare mii de prizonieri. Mass-media controlată de evrei
chiar folosise numărul magic 6.000.000
și cuvintele magice exterminare și holocaust.
Un articol tipărit în The Daily Telegraph din Marea Britanie pe 22 martie 1916,
a declarat că austriecii și bulgarii ucideau oameni
prin închiderea lor în biserici și sufocarea cu gaze otrăvitoare.
Unele dintre celelalte minciuni de propagandă
a spus că nemții tăiau mâinile copiilor,
crucificarea soldaților canadieni, fabricarea săpunului uman într-o fabrică de cadavre,
evaluând ochii civililor, tăind mâinile adolescenților,
violarea și mutilarea sexuală a femeilor,
dându-le copiilor grenade de mână cu care să se joace și băionetelor.
După încheierea războiului, Stanley Baldwin a admis în Parlament
că totul fusese propagandă și că nu existase astfel de camere de gazare.
De asemenea, și-a cerut scuze public poporului german
pentru această insultă rasistă asupra lor.
La 2 decembrie 1925, ministrul britanic de externe, Austen Chamberlain,
a admis că nimic din propaganda atrocității nu era adevărată
și speram că nu se va mai întâmpla niciodată.
După al Doilea Război Mondial,
această falsă propagandă antigermană a fost răspândită din nou.
În timpul și după al Doilea Război Mondial,
Aliații au folosit propagandă cu atrocități împotriva Germaniei
pentru a distrage atenția oamenilor de la atrocități
fiind comisă în primul rând de Armata Roşie.
Într-o scrisoare din 29 februarie 1944 către BBC,
și membri superiori ai clerului britanic,
de la Ministerul Britanic al Informațiilor, citiți:
„Cunoaștem metodele de guvernare folosite de dictatorul bolșevic
în Rusia însăși din, de exemplu, scrisul și discursurile
al prim-ministrului însuși în ultimii 20 de ani.
Știm cum s-a comportat Armata Roșie în Polonia în 1920
iar în Finlanda, Estonia, Letonia, Galiția și Basarabia doar recent.
Trebuie, așadar, să ținem cont
cum se va comporta cu siguranță Armata Roșie când va cuceri Europa Centrală.
Dacă nu se iau măsuri de precauție,
ororile evident inevitabile care vor rezulta,
va pune o presiune nejustificată asupra opiniei publice din această țară.
Nu putem reforma bolșevicii, dar putem face tot posibilul
pentru a-i salva pe ei și pe noi înșine de consecințele faptelor lor.
Dezvăluirile din ultimul sfert de secol
va face simplele negări neconvingătoare.
Singura alternativă la negare este
pentru a distrage atenția publicului de la întregul subiect.
Experiența a arătat că cea mai bună distragere a atenției este
propagandă atrocită îndreptată împotriva inamicului.
Din păcate, publicul nu mai este la fel de susceptibil
ca pe vremea „Fabricii de cadavre”
și „Bebelgii mutilați” și „Canadienii răstigniți”.
Prin urmare, cooperarea dumneavoastră este căutată cu seriozitate pentru a distrage atenția publicului
din acțiunile Armatei Roșii prin sprijinul tău din toată inima a diferitelor acuzații
împotriva germanilor și japonezilor
care au fost și vor fi puse în circulație de către Minister...”
Cu alte cuvinte, scrisoarea poate fi rezumată astfel:
Cunoaștem cu toții crime precum Holodomorul și Teroarea Roșie
comise de bolșevici în ultimii 24 de ani.
Este inevitabil ca ei să facă același lucru în Europa Centrală.
Le vom acoperi crimele mincind despre germani.
Publicul nu este atât de prost pe cât a fost, minciunile noastre vor fi mai bune.
Trebuie să răspândești aceste minciuni în mod convingător.
Acest lucru ne reamintește că adevărul este cu adevărat prima victimă a războiului.
Acesta a fost în esență începutul.
Ne transformăm în ceea ce știm astăzi ca Holocaust.
Pe măsură ce media de control a început
scuipat și mai înfiorătoare propagandă împotriva Germaniei.
Practic, tot ceea ce propaganda i-a învinuit pe Hitler și pe germani
au fost înșiși bolșevicii vinovați.
Propaganda a permis să se întâmple aceste crime și apoi propaganda
preluat la comiterea crimelor
și practic a proiectat crimele înapoi asupra celor învinși.
Învingătorii au întors totul și au dat vina pe toate
asupra celor pe care i-au sacrificat și violat.
După război, de unde au apărut toate aceste povești pe care le auzim acum?
Fără sfârșit, a devenit... (?) pentru că evreii și-au dat seama
urmau să scoată Israelul din asta ca o motivație pentru a spune povești,
și apoi la fel de bine, dacă nu era de ajuns,
Germania începe să dea fonduri pentru fiecare așa-numit supraviețuitor al Holocaustului.
Ei trebuie să aibă o poveste despre faptul că sunt în Europa și au supraviețuit Holocaustului.
Și apoi primesc bani din Germania.
Deci, ai primit o recompensă pentru fiecare poveste.
Jurnalistul evreu britanic Sefton Delmer era șeful propagandei negre.
Propaganda neagră este o informație falsă,
un material care se pretinde a fi dintr-o sursă dintr-o parte a unui conflict,
dar de fapt e din partea opusă.
De obicei, este folosit pentru a denigra, a face de rușine sau a denatura inamicul.
OSS, precursorul CIA, a falsificat și documente și jurnale.
Revizioniștii sunt convinși că propaganda neagră
este un factor fundamental din spatele propagandei Holocaustului.
„Propaganda atrocităților este modul în care am câștigat războiul
și abia acum începem cu el!
Vom continua această propagandă de atrocități,
o vom escalada până când nimeni nu va accepta nici măcar o vorbă bună de la germani,
până când toată simpatia pe care o mai au în străinătate va fi distrusă
și ei înșiși vor fi atât de confuzi
că nu vor mai ști ce fac.
Odată ce acest lucru a fost realizat,
odată ce încep să-și dezvolte propria țară și propriul popor,
nu fără tragere de inimă, ci cu nerăbdare de a le face pe plac învingătorilor,
numai atunci victoria noastră va fi completă. Nu va fi niciodată definitiv.
Reeducarea necesită îngrijire atentă, ca un gazon englezesc.
Chiar și un moment de neglijență,
iar buruienile răsare din nou - acele buruieni indestructibile ale adevărului istoric.”
În septembrie 1940, Sefton a fost recrutat de executivul de război politic
pentru a organiza propaganda neagră și războiul psihologic aliat.
Metoda specială a lui Sefton a fost „Mințiune cât mai exact posibil”,
pentru ca minciunile lor să nu poată fi descoperite imediat.
Până în 1947, Delmer a coordonat campania de propagandă neagră
cu francezii, sovieticii și americanii.
În această perioadă, el și personalul său au falsificat documente germane
despre presupusele crime de război germane care au ajuns în dosarele oficiale.
Delmer a furnizat documentele Ministerului Britanic al Informațiilor
care la rândul lor i-a trimis la procesele de la Nürnberg ca documente oficiale.
Fără a verifica dacă documentele sunt adevărate sau false,
au fost prezentate ca dovezi ale unor fapte general cunoscute.
Propaganda de după război a învinuit Germania că a început războiul,
a cenzurat toate atrocitățile aliate și a descris Uniunea Sovietică ca pe o utopie.
Generalul Eisenhower a adunat și sătenii germani
și i-a forțat să vadă ce făcuseră.
Publicul a fost îngrozit de filmările din știri ale lagărelor de concentrare naziste.
Un film de lungă durată regizat de Eisenhower a arătat capete mici
de deținuți și abajururi care se presupune că erau făcute din carne umană.
Civilii germani au fost adunați și forțați să vadă totul
să instaleze rușine și groază în ei.
În săptămâna de la capturarea Buchenwald,
regizorul evreu de la Hollywood Billy Wilder era în tabără
făcând un film de minciuni propagandistice care circulă și astăzi.
Filmul se numea „Morile morții”, Die Todesmuhlen în germană,
și a fost făcut pentru departamentul de război psihologic
al Departamentului de Război al SUA.
Scopul său a fost să-i îndoctrineze pe germani să creadă
că național-socialiștii erau răi, ca să-i facă de rușine pe germani
din naţionalism şi conştiinţă rasială.
Filmul susținea că naziștii făceau săpun din grăsimea prizonierilor evrei,
a făcut abajururi din pielea prizonierilor
și a micșorat capetele prizonierilor ca în Amazon.
Știința modernă a determinat aceste afirmații îngrozitoare
de la Buchenwald și Bergen-Belsen să fie absurdă propagandă aliată.
Totul a fost dezmințit ca fabricație. Chiar și savanți evrei ca Deborah Lipstadt
acum admite că toate acestea au fost minciuni de propagandă.
Testele ADN au demonstrat că capetele micșorate erau false,
săpunul era săpun obișnuit, abajururile erau din piele de capră
și nu au existat niciodată gazări ucigase în lagăre.
Povești despre camere de gazare deghizate în săli de duș
sunt ficțiune cu atrocități din timpul războiului, similare cu afirmațiile dezmințite anterior
despre evreii fiind transformați în săpun și abajururi.
Farsa cu capetele micsorate a fost creatia lui Albert G. Rosenberg,
un ofițer evreu care servește în unitatea de război psihologic Eisenhower.
Chiar dacă aceste lucruri au fost dezmințite ca farse,
ele sunt repetate de sioniştii mincinoşi plini de ură.
Ei ucideau bebelușii și făceau abajururi din piei de bebeluși
sau săpun de grăsime pentru bebeluși.
Am arătat gropii de la Auschwitz că au făcut săpun din oameni
aruncă oameni și au luat grăsimea și fac săpun pentru armata germană;
apă clocotită, bazin mare.
Avem săpun făcut din ființe umane.
„RIF” însemna Rein j�disches Fett. Grăsime evreiască pură.
RJF.
Și RJF însemna Rein j�disches Fett, tradus: Clean Jewish Fat.
Săpun pur evreiesc, „Rein j�disches Fett”.
- Grăsime evreiască pură, „Rein j�disches Fett”. - Da, „Rein j�disches Fett”.
Bucată de săpun. El a spus: ??? Judin Seife,
făcut din grăsime evreiască.
E atât de stupid...
DEBUNKAT
Presa evreiască (1991) Știri de război! Irakienii au camere de gazare pentru toți evreii
În 1944, a fost scrisă o altă carte care pleda pentru denazificare
și spălarea psihologică în masă a creierului poporului german.
Se numea „Ce să faci cu Germania”
și a fost scris de Louis Nizer, membru important al B'nai B'rith.
Nizer era un avocat evreu bogat din New York
și a fost, de asemenea, coleg cu Theodore Kaufmann și Henry Morgenthau,
secretarul Trezoreriei lui Franklin D. Roosevelt
și autorul Planului Morgenthau.
Nizer a vrut să-i transforme pe germani în zombi confirmatori spălați pe creier. (?)
Profesorii național-socialiști vor fi înlocuiți.
Mass-media ar demoniza și dezumaniza poporul german.
Național-socialismul ar fi descris ca fiind cea mai diabolică ideologie.
Cărțile germane vor fi distruse.
Și arderi uriașe de cărți pentru a distruge cultura germană
și memoria colectivă germană.
Ca parte a campaniei de propagandă de demonizare a germanilor,
sovieticii și alții au falsificat și multe fotografii,
care sunt folosite pentru a reprezenta atrocitățile Holocaustului.
Imaginile germanilor morți au devenit acum imagini cu evrei morți.
Imaginile național-socialiștilor au devenit imagini cu naziști rașiști.
Fotografiile refugiaților germani au devenit fotografii ale evreilor.
FALS ADEVĂRAT
Propaganda antigermană a început după război de către mass-media deținută de evrei
urma să continue peste 70 de ani în viitor.
În timpul unei apariții la emisiunea de televiziune Larry King,
actorul Marlon Brando a îndrăznit să comenteze că:
Cred că sunt supărat pe unii dintre evrei.
Sunt al naibii de furioasă pe unii dintre evrei.
Hollywood-ul este condus de evrei. Este deținut de evrei...
și ar trebui să aibă o sensibilitate mai mare
despre problema oamenilor care suferă.
Ariel Sharon a recunoscut în 2001 că:
„Noi, poporul evreu, controlăm America, iar americanii știu asta”.
Jurnalistul supremacist evreu Elad Nehorai a spus:
„Să fim sinceri cu noi înșine, aici, colegi evrei. Controlăm mass-media.
Avem atât de mulți tipi în birourile executive
în toate marile companii de producție de filme este aproape obscen.
(...) Știați că toate cele opt mari studiouri de film sunt conduse de evrei?"
Joel Stein, editorialist pentru Los Angeles Times,
în coloana sa din LA Times în 2008, Stein spune că:
„Americanii care cred că evreii nu controlează Hollywood-ul
iar mass-media sunt pur și simplu proaste.” El spune:
„Vreau ca America să afle despre realizările noastre.
Da, controlăm Hollywood-ul.
Nu-mi pasă dacă americanii cred că conducem presa de știri,
Hollywood, Wall Street sau guvernul.
Îmi pasă doar că putem continua să le conducem.”
„Evreii conduc în totalitate Hollywood”, recunoaște Stein cu mândrie.
Apoi, el oferă o listă lungă, lungă de proprietari de mass-media de la Hollywood
care toți sunt evrei pentru a-și dovedi punctul de vedere.
Astăzi, șase companii evreiești controlează 96% din mass-media din lume.
Așa-zisa denazificare nu a încetat niciodată.
Timp de șapte decenii, am auzit doar o parte a poveștii.
Au existat mii de cărți, filme și seriale TV
dedicat Holocaustului pentru a speria oamenii
din ideologia naţional-socialistă.
Unul dintre cele mai cunoscute filme
care a influențat modul în care oamenii văd rolul Germaniei în al doilea război mondial
a fost, fără îndoială, Lista lui Schindler.
S-a vândut publicului ca o poveste adevărată
și filmat în alb-negru pentru o revendicare a autenticității.
În ciuda acestui film fictiv care conține nuditate și crimă,
se arată continuu în școlile europene și americane
ca vizionare obligatorie pentru învăţământul de istorie.
Îi înfățișează pe germani ca niște monștri răi cărora le păsa doar de un singur lucru:
uciderea evreilor nevinovați.
Cu toate acestea, filmul s-a bazat pe o carte de ficțiune numită „Lista lui Schindler”.
care a câștigat premiul LA Times Book pentru ficțiune, scris de Thomas Keneally.
Autorul însuși nu are experiență în lagăre.
Deci, aici avem un film care este prezentat copiilor noștri ca adevăr
când se bazează de fapt pe o operă de ficțiune.
Cu alte cuvinte, nu este adevăr.
Nume, personaje, locuri și incidente
sunt fie produse ale imaginației autorului, fie sunt folosite fictiv.
Copiii impresionabili din gimnaziu sunt de asemenea instruiți
să citesc Jurnalul Annei Frank,
care acum este probabil punctul culminant al teoriei Holocaustului.
Fata de 15 ani Anne Frank și tatăl ei Otto Frank
au fost deportați din Olanda la Auschwitz în septembrie 1944.
Otto a fost tratat la spitalul de la Auschwitz.
Câteva săptămâni mai târziu, în fața avansării armatei sovietice,
Anne a fost evacuată împreună cu mulți alții
spre tabăra supraaglomerată din Bergen Belsen.
Zeci de mii de supraviețuitori evrei au ales să părăsească Auschwitz
și mergi spre vest până în ianuarie 1945 cu aceiași oameni
care se presupunea că îi ucidese în fiecare zi de ani de zile.
Anne Frank a murit de tifos în martie 1945.
Cu toate acestea, manuscrisul jurnalului original a fost examinat criminalistic
de către Biroul criminalistic de stat german, Bundeskriminalamt.
Analiza lor a determinat că porțiuni semnificative ale lucrării
au fost scrise cu un pix.
Deoarece pixurile cu bilă nu erau disponibile pentru toată lumea înainte de 1951,
porțiuni din lucrare au fost adăugate bine după război.
Experții în scris de mână au stabilit, după o examinare mai atentă a originalelor,
că toate scrierile din jurnal erau de aceeași mână
iar BKA a stabilit că nici unul din scrisul de mână din jurnal
potrivea exemple cunoscute ale scrisului de mână real al lui Anne.
Adevăratul autor al jurnalului a fost romancierul evreu Meyer Levin,
care a cerut și a primit 50.000 de dolari în plăți pentru munca sa
în acțiunea împotriva tatălui Annei, Otto Frank.
Adevărul despre jurnalul Anna Frank a fost expus pentru prima dată în 1959
de jurnalul suedez Fria Ord.
S-a stabilit că romancierul evreu Meyer Levin
au scris dialogul jurnalului
și a cerut plata pentru munca sa într-o acțiune în instanță împotriva lui Otto Frank.
A apărut un extras din articolele suedeze
în scrisoarea Consiliului Economic American din 15 aprilie 1959, după cum urmează:
„Istoria are multe exemple de mituri
care trăiesc o viață mai lungă și mai bogată decât adevărul,
și poate deveni mai eficient decât adevărul.
Lumea occidentală a fost de câțiva ani conștientă
a unei fete evreice prin intermediul a ceea ce se pretinde a fi
povestea ei scrisă personal, Jurnalul Annei Frank.
Orice inspecție literară informată a acestei cărți
ar fi arătat că ar fi fost imposibil ca opera unui adolescent.
O decizie remarcabilă a Curții Supreme din New York
confirmă acest punct de vedere,
în aceea că binecunoscutul scriitor evreu american Meyer Levin
a primit 50.000 de dolari care i-au fost plătiți de tatăl Annei Frank
ca onorariu pentru lucrarea lui Levin la „Jurnalul Annei Frank”.
Dovezi adunate de Dr. Robert Faurisson din Franța
stabilește că celebrul jurnal este o farsă literară.
După ce a făcut cercetări substanțiale, profesorul Faurisson a declarat:
„Adevărul mă obligă să spun
că Jurnalul Annei Frank este doar o simplă fraudă literară. "
Comunistul evreu german Bruno Baum
a recunoscut că este unul dintre principalii producători
de propagandă la lagărul de la Auschwitz. El a spus:
„Nu este o exagerare când spun
că majoritatea propagandei de la Auschwitz
a fost scris de noi însine în tabără.
Am efectuat această propagandă pentru publicul mondial
până la ultima noastră zi de prezență la Auschwitz”.
Nemții răi au făcut tot posibilul ca deținuții să fie bine hrăniți,
bine adăpostit şi distrat în lagărele germane.
Lagărele aveau hrană suficientă decentă până în ultimele săptămâni de război,
când Aliații au bombardat toată infrastructura Germaniei în uitare.
(?) Am avut și o orchestră în care câțiva dintre muzicieni ne țin împreună
și un muzician era atât de bun încât avea instrumentele să cânte
și el a scris notele și mai târziu am avut o trupă care a cântat în weekend.
Și asta, desigur, ne-a ajutat, știi, a făcut și piese și alte lucruri.
Au existat activități culturale în Auschwitz?
Da, ți-am spus că am pus un pian pentru... Nu doar un pian.
A fost adus un pian cu coadă pentru a bloca One.
Odată ce a fost construit, acel nou bloc,
camera de la parter a fost repartizată pentru teatru,
unde a vrut să construiască o cortină de scenă în acel nou bloc One,
care era o sală de mese mare. Avea să fie și o etapă de afaceri (?),
deci se puteau face spectacole pentru femei acolo, culturale. (?)
El a spus: „Pentru numele lui Dumnezeu. Nu este cineva aici
cine ma poate ajuta sa coase aceste verigi de perdele?
Pentru scena. O fac pentru tine!”, spune el.
Și am venit în față și l-am ajutat cu scena cortină
și asta a fost minunat, pentru că aveam un bărbat care stătea lângă mine pentru o schimbare.
Și colegul meu de cameră se ocupă de sarcinile de lucru,
si daca se intampla sa stii muzica; „La ce instrumente cânți?”
Am spus că am învățat pian, dar nu suficient de bun pentru o orchestră,
Pot să-ți spun asta chiar acum.
El a spus: „Ei bine, atunci poate știi notele”. Am spus da".
El a spus: „Ei bine, atunci te pot folosi, pentru că avem
pentru a scrie din piesa muzicală originală ceea ce primește regizorul (?)
la instrumente.
Și astfel, pentru fiecare instrument are doar o linie scurtă pe întreaga hârtie,
așa că a trebuit să o desfac și să scriu pentru fiecare instrument,
din asta ce trebuia sa fac.
A trebuit să fac chiar și liniile,
nu aveam hârtie care să fi fost pre-tipărită pentru note. Nimic.
Așa că am petrecut toată ziua acolo, o vreme,
până când am fost luați de la Auschwitz.
Apoi m-a văzut lucrând acolo. Am avut o masă mare
unde aș putea lucra și să așez toată hârtia
și a fost foarte liniștit și relaxant. Și Otto a vrut să vorbească mai mult cu mine.
Atunci l-am întâlnit pe acel SS la un moment dat.
Acesta a fost ultimul loc de muncă pe care l-am făcut în timp ce eram la Auschwitz.
Și cealaltă treabă... Era în blocul Zece.
Am ieșit să culegem frunzele și din aceste frunze
făceau ceai pentru toată tabăra, pentru întregul Auschwitz.
Teatrul de cinema Buchenwald
Cum v-ați distrat?
Ei bine, la începutul acelor zile, era o bibliotecă
unde oamenii puteau aduce cărți de citit.
Erau ziare pe care le puteam obține.
Tot între noi aveam uneori vioară, cvartet.
Veneau să se joace în barăci.
Și mai târziu, au spus că vor construi un film în tabără.
(? ) Noi prizonierii spuneam: „Trebuie să fii nebun.
Vor face un film pentru noi în tabără?"
Dar chiar s-a întâmplat. Au făcut un film în tabără... Și noi....
Am mers pe barăci după barăci. Am putea merge uneori să vedem un film,
au adus filme seara și...
Ce fel de filme ar prezenta?
filme germane.
Cărți poștale
Odată ce am ajuns în tabăra principală,
aveam voie să scriem acasă de două ori pe lună.
O dată o carte poștală, o dată o scrisoare.
Ți-au dat materialele?
Da, ne-au dat scrisoarea și materialele... costul.
Cum ai luat timbrele?
- Am putea cumpăra timbre... - Aveai bani?
Da, avem bani... mai avem bani...
banii avem??? comunitatea evreiască din ??? cine ne-a trimis...
Toată lumea... niște bani.
Realitatea de la Auschwitz NU MAI MINCIUNI!
Și în tabără, ai putea avea monedă?
Da, am putea avea bani,
pentru ca era in tabara??? a ceea ce ei numeau o "Cantina",
și nu de multe ori, dar din când în când vindeau câteva țigări,
sau au vândut ceva... orice aveau.
Deci, dacă aveai bani, puteai să cumperi de la Cantina de acolo.
Mâncare... Nu era deloc mâncare, într-adevăr. De obicei vinde ceva...
Au vândut niște bere slabă în...
- În Cantina? - Da.
Dar nu chiar altceva. Nu prea mult. Mai ales țigări.
Și când mergeai la film, trebuia să plătești?
Da, a trebuit să plătim.
După ce s-au oprit banii, s-au oprit banii obișnuiți,
atunci am fost plătiți cu cupoane.
Ai plătit pentru munca ta?
Ei bine, nu știu dacă a fost pentru muncă, indiferent. Am fost plătiți în cupoane
care erau răscumpărabile în acea cantină, dacă aveau ceva.
Deci, acesta a fost modul lor de a distribui bani tuturor.
Toți au primit acești bani atunci.
Tabăra de fotbal
Desigur, ce am făcut în weekend... Ne-am adunat,
am adunat un grup și am făcut o echipă de fotbal,
care era ??? că am jucat fotbal.
Ce este uimitor că ar exista o echipă de fotbal,
că ar fi suficientă energie pentru a face așa ceva.
Ei bine, nu cred că eram la fel de energici ca noi...
cu cealaltă echipă regulată,
dar am făcut ceva pentru, știi, că ne-a ținut mintea departe,
vezi tu, din problemele pe care le-am avut.
Mai ales când germanii încep să piardă războiul, 1943-1944,
deci în 1944 am avut meciuri de fotbal în ???.
Echipele de fotbal au fost organizate foarte bine.
La echipele de fotbal, fiecare naționalitate a organizat o echipă de fotbal.
(?) Am organizat toate echipamentele, totul pentru a juca fotbal pe linia de asamblare.
Deci, știți că (cât) de mult, gratuit a fost, și era 1944.
??? americanii???.
Pe de altă parte, deci acolo, ei trebuie să dea mai multă libertate,
dar era mult mai multă libertate și o...
Mâncarea nu s-a îmbunătățit foarte mult, pentru că... motiv simplu.
Nu prea aveau ei înșiși.
Au încercat civilii să te ajute?
Au făcut schimb de bunuri cu lucruri?
Așa cum spun, am avut aproape tot ceea ce ne-am dorit,
pentru echipele de fotbal, de la civili, de la civili din afara.
Și asta era sub acoperire. (?) Tabloul de bord al liga de fotbal
N-au făcut mare lucru în privința asta, pentru că știau că războiul este declanșat(?)
Au jucat chiar și fotbal cu noi.
???
..Incident amuzant, o dată echipa poloneză a jucat împotriva echipei germane,
și unul dintre acești oameni SS înrolați a decis că vrea să joace pentru echipa poloneză,
așa că, noi spunem, bine, poți să te joci.
Și apoi comandantul, comandantul SS, era ca un căpitan,
a decis că vrea să joace pentru echipa germană,
așa că a mers pe câmp. Cred că erau puțin bărcoși.
Cum te-ai simțit despre asta?
Și partea amuzantă a ei,
am spus, lasă-i să se joace și ei vor juca singuri,
(?) doar am alergat în jurul lor. Echipa britanică de fotbal POW Auschwitz
dar acesta a fost unul dintre incidentele ăsta, este blocat, este blocat, este o distracție în el,
dar asta s-a întâmplat, deci, dar era 1944,
aproape... lucrurile s-au încheiat.
Deci, ce vrei să spui este că, cu cât s-a apropiat sfârșitul războiului,
presiunea a fost redusă, în loc să devină mai crudă sau...?
În tabăra noastră, presiunea, ai simțit o presiune foarte scăzută (?).
Erau nunți și chiar maternități pentru gravide.
Deținuții se îndrăgosteau și se căsătoreau în lagăre.
Peste 3.000 de născuți vii au fost înregistrate numai în Auschwitz,
fără nici o moarte de copil în timp ce era în funcțiune sub stăpânirea germană.
Naziștii răi au înființat chiar și o creșă pentru copii.
Freddie Hirsch m-a chemat la barăca copiilor,
se îndrepta atunci și...
M-a întrebat dacă pot picta ceva pe perete pentru copii.
Și i-am spus: „Ei bine, dacă poți obține materialele...”
El a spus „O să iau materialele”. Și am spus: „Bine”.
Și apoi un tânăr blond foarte frumos
din tabăra bărbaților a venit într-o zi,
iar Freddie Hirsch m-a sunat să vin să-l cunosc.
Și m-a întrebat de ce am nevoie.
Așa că, am spus: „Ei bine, dacă pot obține vopsele de perete, așa că am nevoie de vopsele cu tempera,
Aș dori acelea, dacă poți să-mi iei niște”.
Și el a spus: „Da, orice vrei”.
Și așa, înainte de a-mi da seama, Freddy a pregătit lucrurile pentru mine.
Și am început să pictez. La început, neștiind la ce m-am uitat la acel imens, monoton...(?)
Era cam de culoarea măslinei.
De parcă toate barăcile erau... zid. Și m-am gândit, bine,
lucru de făcut este să pară că suntem într-o cabană elvețiană,
pe punte și există o balustradă cu flori și ghivece de flori pe ea,
iar noi ne uităm la pajiștile frumoase
și poate să văd niște vaci și oi și alte lucruri... Și am început să pictez.
Și apoi, după ce a fost departe în depărtare,
puneam niște oi și niște vaci,
și apoi am observat că toți copiii stăteau în jurul meu, în spatele meu.
Așa că m-am întors și i-am întrebat dacă au vreo dorință specială,
ce să pui în pajiștea aceea.
Și au spus Albă ca Zăpada și cei șapte pitici.
Și acesta a fost un răspuns foarte surprinzător.
Așa că, am făcut un tablou cu Dopey stând pe capul altui pitic
cu o mantie în jurul lui, așa că arăta ca un tip înalt,
așa că ar fi înalt ca Albă ca Zăpada și dansau împreună
și pantofii... pantofii aceia moi și tot...
iar copiilor le-a plăcut. Și am făcut alți pitici prin preajmă.
Unul care cânta la acordeon. Cred că a fost Grumpy, cel răutăcios.
Și profesorul cu ochelari...
Am făcut aproape toți piticii în picioare. Unii dintre ei aplaudau...
și asta le-a plăcut copiilor.
Acum înțeleg că a mai fost un pictor care a continuat ceva...
pictând pe pereți după ce am plecat. Nu știu despre asta.
Când erai în procesul de a face asta,
ce a făcut, nu numai pentru tine, ci pentru copii la nivel emoțional?
Ei bine, a făcut mai multe lucruri, nu doar emoționale,
dar copiii au scris apoi piesa care era o satira
a Albă ca Zăpada și a celor șapte pitici.
Așa că, mi-am dat seama o modalitate de a face o coroană din hârtie
iar copiii îl pictau cu aur și îl puneau ca niște bijuterii,
si apoi am luat niste fasii de hartie si le-am vopsit cu vopsea neagra
și nu știu despre costume, din ce au făcut costume,
dar piesa a avut mare succes, pentru că fetița
care o juca pe Albă ca Zăpada avea o voce incredibilă.
O soprană superbă, la fel ca cea pe care o auzi în film.
Cum li s-a permis să monteze o piesă la Auschwitz?
Nu știu, dar s-a făcut cam liniște-taci, totul,
cu excepția faptului că, când a fost pus, deodată au apărut niște oameni SS și au privit.
Și apoi, când Arno Bend (?) a jucat piesa aceea,
a vrut ceva ca o piesă de vodevil, în care eram și eu.
Atunci nu puteam suporta respirația tipului care se juca cu mine.
Clădirea tocmai plecată la intrarea în Auschwitz era de fapt un bordel
folosit de internaţii lagărului.
Spitale și facilități stomatologice din tabără frecventate de deținuții din lagăr,
stomatologi și asistente să se ocupe de problemele dentare ale deținuților.
Lagărul de la Auschwitz avea infirmiere și spitale
unde mii de deţinuţi au fost vindecaţi.
(?) Autoritatea lagărului în primul rând medicul de garnizoană, dr. In valoare de,
a încercat toate căile imaginabile
pentru a-i menține pe deținuții de la Auschwitz în viață, puternici și sănătoși.
„Holocaustul este singurul genocid revendicat
care este vândut de oameni care prin propriile conturi
au fost tratați în spitale din așa-numitele lagăre de exterminare”.
Deținuții au construit și o piscină elegantă de dimensiune olimpică,
complet cu mai multe scufundări unde ar face plajă
în timp ce urmăream meciurile de polo pe apă din după-amiaza de sâmbătă și duminică.
Piscina în Ravensbr�ck
Piscina în Theresienstadt
Potrivit cifrelor oficiale,
erau 523.000 de evrei în Germania în ianuarie 1933.
Raportul Korherr arată că, din decembrie 1942,
în toate lagărele de concentrare erau doar 9.127 de evrei.
Oficialii de la Crucea Roșie Internațională au vizitat în mod regulat taberele
și a avut acces complet la lagăre, a documentat totul
și a estimat numărul total de morți din toate lagărele
să fie în jur de 271.000 până la 290.000.
Aproximativ jumătate dintre acești morți erau evrei,
Deci, acum vorbim despre aproximativ 150.000 până la 200.000 de evrei
care au murit în lagărele germane în primul rând de boală.
În raportul Crucii Roșii de 1.650 de pagini,
nu s-a menționat niciodată vreo cameră de gazare.
Practic, există patru categorii internate în timpul războiului:
Polonezi, evrei, ruși și „deținuți politici”,
uneori numite „germani”.
Evreii reprezentau mai puțin de 40% din Auschwitz,
doar în jur de 12% din Dachau și doar în jur de 30% din Buchenwald.
Ai presupus, cărți despre moarte de la Auschwitz,
care sunt cele mai sigure surse. Sovieticii au confiscat toate informațiile
despre viața și moartea oamenilor care trăiau în Auschwitz când au eliberat lagărul,
iar acestea au fost publicate în cele din urmă în anii 1990.
Și acestea îți dau un total. Ce este?
29.000 de evrei au murit la Auschwitz de-a lungul celui de-al doilea război mondial, bine?
Și mai mulți catolici au murit.
Ai mai mulți catolici decât evrei au murit la Auschwitz și dacă vrei să spui,
„Oh, lipsesc niște date acolo, niște evrei neînregistrați care au murit”,
și așa mai departe, ei bine, o poți pune cel mult,
Aș spune că 40.000 de evrei au murit la Auschwitz.
Nu-i permit să meargă mai sus decât atât.
Și asta este de 100 de ori mai puțin decât placa de 4 milioane (?)
După război, sovieticii au pus această cifră total absurdă.
Numărul morților de la Auschwitz a fost revizuit în 1989
de la 4,1 milioane până la 1 milion.
Decesele la Auschwitz s-au redus la un milion
NUMĂRUL DE DECES LA AUSCHWITZ
La capturarea de către Uniunea Sovietică,
propaganda originală a susținut, de asemenea, că 2 milioane au fost uciși în Majdanek,
care includea șapte camere de gazare omucide.
Cinci dintre acești șapte au fost admise
nici măcar nu au servit ca camere de gazare criminale.
Numărul de morți la Majdanek a fost revizuit în 2005 de la 2 milioane la 78.000,
dar cumva contul oficial de 6 milioane de morți a rămas neschimbat.
Deci, ce înseamnă 6 milioane minus 4 milioane minus 2 milioane?
Holocaustul este singurul genocid revendicat
unde milioane pot fi reduse din totalul care se pretinde a fi ucis,
dar cifra totală rămâne întotdeauna de 6 milioane.
Serviciul secret britanic a spart codul Enigma de top secret german
și a avut acces la majoritatea comunicațiilor militare germane până în 1942,
și nu existau referințe în decriptări la gazări.
Ei bine, este sursa cea mai de încredere și cu autoritate
ai putea, pentru că Marea Britanie a auzit
mesajele radio germane când nemţii nu ştiau
erau interceptați și... Despărțitorii de coduri Enigma au primit aceste mesaje,
și după 50 de ani, au fost în sfârșit eliberați
în Arhivele Naţionale la mijlocul anilor '90. Au fost scoși afară...
istoricii nu sunt interesați de această decriptare din motivul evident.
Nu dau semne de vreun Holocaust, bine?
Ele arată diferite grupuri etnice mutate, diferite lagăre de muncă,
de exemplu, evreii care vin la Auschwitz și evreii care părăsesc Auschwitz.
Și cele patru categorii principale ale lor: polonezi, ruși, evrei,
Prizonieri politici germani, ei grupează deținuții ca...
și există... ei arată marele efort
pentru a obține muncă industrială utilă de la deținuți.
Ei discută despre diferitele tipuri de muncă pe care încearcă să le facă
și ce resurse au nevoie sau comandă lucruri care pot fi făcute.
Și apoi au descris impactul zdrobitor al izbucnirii epidemiei de tifos,
mai ales la Auschwitz la mijlocul lui '42,
și lupta de a-i face față și de a-l ține sub control,
și un sentiment de groază, deoarece întregul lagăr de la Auschwitz a fost pus în carantină
pe măsură ce epidemiile au făcut taxă.
Decriptarea arată că singurul lucru pe care oamenii erau...
(?) Practic vor ucide dacă vor încerca să scape.
Erau paznici care împușcau pe oricine încerca să scape,
dar altfel, știi, există reguli pentru tratarea corectă a deținuților.
Iar gardienii SS trebuiau să-i trateze în mod corespunzător.
Și ar putea fi supuși curții marțiale dacă nu ar face-o.
Un deținut ar putea depune o plângere dacă nu era tratat corespunzător.
Scrisori găsite recent în arhivele SUA
a dovedit că oficialii guvernamentali de nivel superior din SUA și Germania
au discutat între 1944 și 1945 prin intermediul consiliilor elvețiene și irlandeze
despre condițiile deținuților din lagărele operate german.
Germania a garantat evacuarea deținuților pentru a-i salva de sovietici
iar foștii deținuți din lagăr au confirmat că deținuții erau evacuați în siguranță.
Aliații au confirmat că germanii îi ajutau pe deținuți, nu îi ucideau.
Mai multe surse, inclusiv Almanahul Mondial, documentația Crucii Roșii,
New York Times și enciclopedia Chambers, arată
pe care populația evreiască a consemnat
nu reflectă mărturiile date despre Holocaust.
Almanahul mondial evreiesc a fost considerat
ca sursă absolut cea mai autentică și de încredere
pentru numărul populației evreiești din lume.
Și conform Almanahului Mondial, populația mondială de evrei
a crescut între 1933 și 1948 de la 15.315.000 la 15.753.000.
„În toată Europa ocupată germană, erau 2,4 milioane de evrei.
După război, 3,8 milioane de evrei au solicitat reparații pentru Holocaust.
În mod tragic, restul de 6 milioane s-au pierdut.” Edgar J. Steele
Procesele de la Nürnberg
au avut loc în orașul german Nürnberg între 1945 și 1949.
Liderii național-socialiști au fost arestați și puși în judecată
pentru presupuse crime de război.
În sala de judecată erau patru judecători.
Câte unul din SUA, Marea Britanie, Franța și Uniunea Sovietică.
Procurorii de la Nürnberg: Kempner, Rapp, Niedermann, toți erau evrei.
Într-o scrisoare către soția sa, procurorul șef de la Nürnberg, Thomas J. Dodd,
a scris că echipa de urmărire penală era 75% evrei.
Procurorul general al Înalta Curte a fost dr. Jacob Meisner, un evreu.
Potrivit lui Louis Marschalko,
un jurnalist maghiar din timpul războiului care a scris despre procese,
„Din 3.000 de oameni angajați în personalul tribunalelor de la Nürnberg,
2.400 erau evrei”.
Narațiunea Holocaustului
este folosit pentru a îndepărta atenția crimelor de război comise de Stalin,
Roosevelt, Churchill, Armata Roșie, Eisenhower și forțele aliate,
și, în schimb, țapi ispășitori pe național-socialiști
pentru majoritatea ororilor războiului.
La procesele de la Nürnberg,
existenţa camerelor de gazare nu a fost stabilită prin fizic
și probe tehnice care sunt în mod normal necesare în orice proces penal.
Articolul 19 și 21 din statutul instanței
a dispensat sarcina acestei constrângeri.
Presupusele camere de gazare nu au fost nici studiate, nici descrise.
Revizionistul american Samuel Crowell,
în cartea sa genială din 2011 „Camera de gazare a lui Sherlock Holmes”,
scrie cum Aliații au prezentat doar patru documente germane
la procesele de la Nürnberg pentru a demonstra că naziștii au gazat oamenii,
și toate aceste documente au fost traduse greșit
sau complet scoase din context.
Național-socialiștii, la procesele pentru crime de război,
au fost torturați de către cei mai mulți evrei comuniști și anchetatori britanici,
de obicei prin testiculele zdrobite până când vor admite Holocaustul.
Procuror principal evreu în procesele Einsatzgruppen
a recunoscut public că a fost martor la tortură
și a folosit personal amenințările cu moartea pentru a extrage mărturisiri.
Judecătorul Comisiei Armatei Simpson a spus:
„Anchetatorii ar pune o glugă neagră peste capul acuzatului
și apoi loviți-l în față cu degetele de alamă,
da-l cu piciorul si bate-l cu furtunuri de cauciuc...
Toți germanii, cu excepția a doi, în cele 139 de cazuri pe care le-am investigat
a fost lovit cu piciorul în testicule fără reparații.”
Rudolf Hss a fost unul dintre ei.
A fost arestat și torturat și agresat în confesiuni nerealiste și absurde.
Răspunsul greșit i-ar da pedepse groaznice.
Metodele de gazare pe care le-a mărturisit au fost total de neînlocuit (imposibile?).
Confesiunile s-au bazat pe tortură în care Hss a fost defalcat până la obiect
că ar putea spune orice pentru a evita mai mult tratament.
Hss a fost mai târziu spânzurat, pentru ca nimeni să nu afle adevărul.
Hss a mințit pentru a-și salva viața soției și a copiilor.
Toate acestea au fost confirmate într-o carte publicată în 1983
intitulat „Legiunile morții”, care conține amintirea
a sergentului evreu britanic Bernard Clark,
care se laudă cu cum l-a torturat pe Hss
și și-a amenințat familia că îi va forța o mărturisire.
Clark chiar a amenințat că îi va trimite pe copiii lui Hss în Gulaguri din Siberia
dacă nu s-a spovedit.
Dominația evreiască și controlul proceselor erau evidente.
Chiar și spânzuratorul celor 10 lideri național-socialiști condamnați la moarte,
maestru chirurg John C. Woods, era evreu
iar spânzurările au avut loc pe 16 octombrie 1946.
Sărbătoarea iudaică a Purimului în cartea Esterei, Cei zece fii ai lui Haman,
un dușman al evreilor, au fost spânzurați în ziua de Purim.
Călăii au folosit o picătură scurtă în loc de o picătură lungă de rupere a gâtului.
Victimele au murit astfel o moarte mai lungă din cauza strangularei.
Trapa era prea mică, astfel încât
(?) câțiva dintre bărbați au suferit răni hemoragice la cap
când se loveau de părțile laterale ale trapei în timp ce cădeau.
Cadavrele au fost incinerate și împrăștiate peste un râu
refuzând familiilor să scrie (călare?) o înmormântare ca insultă finală.
„Procesul învinșilor de către învingători nu poate fi imparțial,
oricât ar fi acoperită... Despre toată această judecată
există spiritul răzbunării, iar răzbunarea este rareori dreptate.” – Senatorul Robert Taft
„Am fost nebun de ani de zile din cauza „proceselor pentru crime de război”
care cred că erau disprețuitori și disprețuitori și smack mai mult
a barbariei Romei antice decât a unei așa-zise societăți civilizate”.
- Taylor Caldwell, romancier american
„Întotdeauna am considerat urmăririle de la Nürnberg ca pe un pas înapoi
în dreptul internațional și un precedent care se va dovedi jenant în viitor”.
- Justice Learned Hand, judecător de circuit din SUA
„Consider „procesele pentru crime de război” în general
și procesele amiralului Doenitz în special,
o chestiune de ipocrizie în masă rezultată dintr-o mahmureală generată de război”.
- Amiralul Stanton Merrill
„Așa cum cred că isteria emoțională de după război a fost responsabilă
pentru judecarea și întemnițarea ofițerilor germani de rang înalt din armată și marină,
și că ar trebui să reflectăm cu rușine asupra eforturilor noastre de răzbunare asupra faptului oamenilor
ce am face pentru propria noastră țară, mă bucur că am inclus numele meu
în orice efort de a ispăși nedreptatea făcută amiralului Doenitz și oricăror altora
care au fost la fel tratați nedrept pentru că își iubeau țara.”
- Amiralul Frederick Horne
„Am fost îngrozit să văd Rusia sovietică judecând când ei înșiși erau vinovați.
Sunt fericit să-mi alătur numele acestora
încercând să-i repare amiralului Doenitz." - Adolph Menjou, actor american
Propagandistii sovietici, Ilya Ehrenburg,
da, știi, evreul care a încurajat genocidul
și violurile în masă ale femeilor germane;
Știa despre 6 milioane deja în noiembrie 1944.
În timp ce ziarele engleze anunțau că Ehrenburg pleacă
să publice o carte despre atrocitățile germane pretinse.
El a descris cum 6 milioane de evrei au fost masacrați de germani.
Având în vedere cât durează luni pentru a scrie o carte,
cifra de 6 milioane trebuie să fi existat cu mult înainte de noiembrie 1944.
În timp ce aliații erau pe cale să invadeze Germania,
Ilya Ehrenburg a scris următoarele în ziarul Soviet War News:
publicat de ambasada sovietică la Londra:
„În regiunile pe care le-au pus mâna, germanii i-au ucis pe toți evreii,
de la bătrâni la sugari în arme.
Întrebați orice prizonier german de ce compatrioții lui
a anihilat 6 milioane de oameni nevinovați și el va răspunde simplu:
„De ce? pentru că erau evrei”.
Afirmația a fost repetată în același ziar în 4 ianuarie 1945,
şi din nou la 15 martie 1945. Dar de unde putea şti Ehrenburg
că 6 milioane de evrei fuseseră uciși
înainte ca un singur soldat aliat să fi pus piciorul pe pământ german?
Pe 30 aprilie 1945, când Hitler a murit și Germania s-a predat,
New York Times a raportat că mai mult de
6 milioane de deținuți au fost eliberați,
nu a fost ucis în lagărele de concentrare germane.
În iunie 1945, înainte de începerea proceselor de la Nürnberg,
omul care a organizat-o, procurorul șef al SUA Robert Jackson,
a întâlnit trei avocați reprezentând organizații importante evreiești influente
pentru a obține contribuția lor pentru procesul viitor.
În ceea ce privește pierderile populației evreiești, Jackson i-a întrebat direct:
— Cât de mari au fost acele pierderi evreieşti?
Unul dintre avocații evrei a răspuns spontan: „6 milioane”.
Dar cum ar fi putut să știe asta?
Adevărul este că cifra de 6 milioane este o mantră simbolică, religioasă
care a fost repetat de peste 200 de ori în mass-media deținută de evrei
de-a lungul secolului trecut și cu mult înainte ca Hitler să se nască
şi cu mult înainte ca naţional-socialismul să existe.
După război, sovieticii, au pus această cifră total absurdă.
Acea cifra de 6 milioane a fost practic o mantra
care au pulsat prin secolul al XX-lea,
chiar de la sfârşitul secolului al XIX-lea, când a început.
Cifra de 6 milioane a început ca un apel de strângere de fonduri.
Evreii americani strângeau fonduri pe motiv că
6 milioane de evrei europeni au avut probleme, nu?
Și a început... Evreii din Rusia, 6 milioane de evrei din Rusia au probleme,
??? și apoi în anii 1930 au devenit 6 milioane de evrei amenințați,
din cauza lui Hitler și așa mai departe,
și apoi în cele din urmă la Nürnberg a devenit la timpul trecut.
6 milioane de evrei au fost uciși
și ai ceva de genul 200 de titluri din ziare.
Este extraordinar modul în care numărul mantric,
care nu a contat niciodată în niciun sens, bine?
Este important de apreciat că nimeni nu a numărat 6 milioane sau în vreun fel
arăta de parcă număraseră 6 milioane
la procesul de la Nürnberg de după război, nu?
Era doar acea figură care trecuse drept o mantră
prin titlul ziarului, 6 milioane de evrei în Europa.
În cartea sa, „Primul Holocaust,
Originea surprinzătoare a cifrei de 6 milioane”,
Don Heddesheimer ilustrează că cifra de 6 milioane
datează de fapt din campaniile evreiești de strângere de fonduri
care a început la sfârșitul secolului al XIX-lea și a atins apogeul la mijlocul anilor 1920.
Timp de aproape o sută de ani,
Evreii au răspândit un zvon că 6 milioane de evrei din Europa suferă,
și uneori mergând atât de departe încât 6 milioane de evrei muriseră deja.
New York Times, deținut de evrei, a fost principalul vehicul pentru propagandă
care includ chiar cuvinte cunoscute precum exterminare și Holocaust.
După semnarea Declarației Balfour a sioniștilor,
evreii susțineau că 6 milioane de evrei în Europa
erau pe amenințarea exterminării dacă nu obțin o patrie în Palestina.
Asta s-a întâmplat cu 14 ani înainte ca național-socialiștii să vină la putere
și cu 24 de ani înainte de începerea presupusului Holocaust.
Originea acestei cifre de 6 milioane nu se bazează
pe orice fel de cunoștințe faptice cu privire la pierderile populației evreiești.
Este un număr pur fictiv, simbolic, ezoteric și mistic.
Scrisă în Tora evreiască a fost o profeție pe care evreii
ar avea voie să se întoarcă în Israel minus 6 milioane din oamenii lor.
„Vei întoarce minus 6 milioane”
Cartea „Dogma Holocaustului a iudaismului”
descrie modul în care numărul de 6 milioane este derivat cabalistic.
Numărul 6 milioane este un număr simbolic cu semnificație religioasă
iar Holocaustul face parte din dogma religioasă a iudaismului.
Benjamin Blech a confirmat această realitate în propria sa carte
„Secretele cuvintelor ebraice”.
De la dezvoltarea poveștii Holocaustului în Procesele de la Nürnberg,
evreii au cultivat și propagat cu pricepere această poveste
care a fost ridicat la statut de religie.
Holocaustul este singurul genocid revendicat care a devenit
o industrie de mai multe miliarde de dolari, care i-a (en)abilitat pe evrei
pentru a stoarce sute de miliarde de dolari din Germania
și Statele Unite, dintre care o mare parte a fost folosită pentru finanțarea noului stat Israel.
Potrivit AMCHA din Israel, un supraviețuitor al Holocaustului este orice evreu
care în 1933 locuia oriunde sub un regim național-socialist,
Acest lucru califică orice evreu care a părăsit Europa în America sau în altă parte în 1933,
și a trăit în confort și siguranță în timp ce războiul a continuat.
Ei au dreptul la mii de dolari într-o plată unică
împreună cu pensiile lunare pentru Holocaust.
Poveștile reale despre Holocaust provin din două surse:
înalții oficiali capturați ai Partidului Național Socialist
care au fost constrânși și torturați în timpul proceselor de la Nürnberg,
și supraviețuitorii evrei efectivi care au ieșit din acele lagăre de concentrare.
Aceste testamente evreiești (mărturii?) variau de la gazări,
Urși mâncători de evrei și vulturi în cuști,
vaporizând 20.000 de evrei lângă Auschwitz cu energie atomică,
torturarea și uciderea prizonierilor evrei
pe ritmul unui tango special compus al morții,
aburind pe evrei până la moarte ca homarii la Treblinka,
electrocutându-i până la moarte, câini de tabără muzicală
smulgând până la moarte pe evreii care cântau fals în orchestre,
homosexuali fiind gâdilați până la moarte, gheizere de sânge evreiesc,
Evreii fiind făcuți în abajururi și săpun,
căruțe pe șine care aruncau evreii direct în cuptoare,
Mașini de masturbare naziste și, da,
testamentele suplimentare care au fost date sunt la fel de ridicole.
îngropat în grabă
s-a vărsat sânge!
fântână macașă
... singurul lucru pe care nu îl voi uita niciodată pe care l-am auzit și el a spus:
„Naziștii ne iau copiii mici evrei
și îi rup în jumătate de picioare,
și îi aruncă în Nister.” Nister este un râu.
Deci, au spus pentru fiecare persoană care își va lua viața,
ne vor tortura până la moarte pe cinci dintre noi.
Apoi ne-au pedepsit. Pentru fiecare om care a alergat prin sârmă,
au luat o sută de deținuți și i-au ucis în fața tuturor.
Cea mai grozavă poveste de dragoste pe care am spus-o vreodată în emisiune.
Herman Rosenblat a primit atenție internațională
pentru povestea lui despre a fi un băiețel flămând într-un lagăr de concentrare nazist
căruia îi arunca zilnic cu mere o fetiță
de cealaltă parte a gardului.
Ani mai târziu, conform poveștii, Rosenblat a cunoscut aceeași fată
la o întâlnire nevăzută în New York City și a cerut în căsătorie pe loc.
El venea în fiecare zi, aducea mărul, raiul, (?)
jacheta mea, și o bucată de pâine și obișnuia să spună: „Ne vedem mâine”.
Povestea i-a adus pe Herman și Roma Rosenblatt pe Oprah de două ori
și în ziare din întreaga lume.
Au primit și o ofertă pentru cărți și filme, dar povestea nu era adevărată.
De ce ai făcut-o?
De ce ai spus atât de multă lume o minciună atât de mare?
Nu a fost o minciună... a fost, eu... a fost imaginația mea.
Și în imaginația mea și în mintea mea am crezut asta,
chiar și acum cred că ea era acolo și mi-a aruncat mărul.
Cum poți să spui că nu a fost o minciună?
Nu a fost adevărat și știi că nu este adevărat.
Da, nu este adevărat, dar în imaginația mea era adevărat.
Membrii propriei sale familii spun că adevărata lui motivație au fost banii.
Herman și Roma Rosenblatt și-au spus în mod public povestea falsă
de mai bine de un deceniu, dar totul s-a prăbușit acum aproximativ șase săptămâni
după ce cercetătorii Holocaustului au demonstrat că era imposibil din punct de vedere fizic
pentru ca prizonierii să se apropie de gard
în lagărul de concentrare unde era ţinut Herman
și că familia romilor era de fapt la mai mult de 200 de mile distanță în acel moment.
Rosenblat este remarcabil de nepocăit în privința anilor săi de minciună.
Îmi proclam dragostea pentru tine, pentru totdeauna.
Când te uiți la asta, te face deloc inconfortabil?
Nu.
Crezi că a fost lucrul corect de făcut?
Da.
Și în timp ce erai sus pe scenă în fața tuturor acestor oameni,
în fundul minții tale nu te gândeai
- „Nu spun adevărul aici”? - Nu.
Deci, dacă ar trebui să o repeți, ai spune aceeași poveste?
Da.
Ai vrea?
Da.
Pur și simplu nu știu ce să spun.
Adică, este imaginația lui, dar știe că nu este adevărat...
Spune că a alcătuit o lume fantastică și că trăia în acea lume fantastică.
Și fiul său spune că a încercat să-l oprească.
Da.
- Doamne. Ok, mulțumesc, Dan. - Plăcere.
Mietek Grocher face tururi în Suedia vorbind cu copiii,
povestindu-le despre ororile lagărelor de concentrare germane.
S-a dovedit că povestea lui a fost direct plagiată
dintr-o carte fictivă numită „Mila 18” din 1961.
Joseph Hirt din Pennsylvania a ținut discursuri publice ani de zile
unde pretindea că a scăpat de la Auschwitz
și chiar l-a întâlnit pe răul nazist doctor Josef Mengele.
Acum a mărturisit că a inventat întreaga poveste.
A recunoscut că totul a fost o minciună.
Hirt își tatuase chiar și un număr fals de închisoare pe braț
pentru a-i face pe oameni să creadă în minciunile lui.
Otto??? de ani de zile fusese plătit cu șekeli pentru a le face cursuri în școlile germane
despre experiențele sale despre Holocaust.
El a vorbit despre Noaptea de Cristal,
cum și-a pierdut 72 de rude, inclusiv mamă, tată și soră,
și cum el însuși a fost internat la Buchenwald.
Cu toate acestea, Otto recunoaște acum că întreaga poveste a fost o minciună.
Misha Defonseca a scris un best-seller de memorii
despre experiența ei cu Holocaustul.
Povestea ei a fost publicată acum aproape 20 de ani ca
„Misha, Un memoriu din anii Holocaustului”.
Cartea descrie cum, când avea 6 ani,
părinţii ei evrei au fost luaţi din casă de către nazişti
și cum a pornit prin Belgia, Germania și Polonia pentru a le găsi pe jos,
trăind resturi de mâncare furate până când a fost adoptată de o haită de lupi.
Ea a mai susținut că a împușcat un soldat nazist în autoapărare.
Povestea a devenit un bestseller uriaș și a fost chiar transformată într-un film în Franța,
dar în 2008 s-a descoperit că este fabricat și totul era o minciună.
Autorul al cărui nume real s-a găsit a fi Monique de Wael a spus asta
„Nu este realitatea adevărată, dar este realitatea mea...
Sunt momente când îmi este greu să diferențiez
între realitate și lumea mea interioară.”
Michele va trebui acum să plătească înapoi banii care i-au fost premiați
care se ridică la 22,5 milioane de dolari.
Elie Wiesel ne-a spus de 50 de ani că în timp ce eram la Auschwitz
a fost tatuat pe brațul stâng numărul A-7713.
El adaugă, de asemenea, că tatălui său a primit numărul A-7712,
dar un adevărat supraviețuitor de la Auschwitz, Myklos Gr�ner,
susține că Elie Wiesel este un impostor.
Myklos, care a fost de fapt în tabără, susține că Elie Wiesel
a furat identitatea unui bărbat adevărat pe nume Lazar Wiesel,
căruia îi aparţinea efectiv numărul A-7713.
În primul rând, dacă te uiți la brațele lui, Elie Wiesel nu are un tatuaj.
Numărul A-7712 a fost de fapt dat
unui bărbat pe nume Abraham Wisel, fratele mai mare al lui Lazăr.
Elie Wiesel nu a susținut niciodată că a văzut camere de gazare omucide.
În schimb, susține că a văzut germani răi aruncând copii evrei
în flăcări gigantice sărind dintr-un șanț,
dar acest lucru a fost dezmințit și de oamenii de știință, istorici și ingineri.
Auschwitz a fost construit pe o mlaștină cu o pânză de apă înaltă
ceea ce a făcut imposibil ca trupurile să fi fost arse în șanțuri.
Ca să nu mai vorbim că era imposibil pentru corpurile umane
să fie consumat total de flăcări în acest fel, din cauza lipsei de oxigen.
Myklos, însă, spune că nu a văzut niciodată șanțuri în care ardeau copii.
Elie Wiesel explică asta
„Unele evenimente au loc, dar nu sunt adevărate;
altele sunt, deși nu s-au întâmplat niciodată”.
În 1986, Myklos Gr�ner l-a cunoscut pe Elie Wiesel la Stockholm.
Myklos a crezut că se va întâlni cu Lazar Wiesel,
dar după întâlnire Myklos a spus:
„Am fost uluit să văd un bărbat pe care nu l-am recunoscut deloc.
El nu era colegul meu de prizonier”.
Myklos a fost, de asemenea, surprins că Elie nu știe să vorbească maghiară,
dar vorbea engleza cu un puternic accent francez,
chiar dacă Wiesel susține că s-a născut în Ungaria.
Nici Elie Wiesel, nici tatăl său Shlomo Wiesel
sunt numite în orice înregistrări de la Auschwitz sau Buchenwald.
După război, Elie Wiesel s-a alăturat grupării teroriste evreiești Irgun.
Oricum, Elie Wiesel râde astăzi până la bancă
ca cea mai bine vândută carte „Noapte”
i-a adus recunoaștere internațională și milioane de dolari.
A câștigat chiar și Premiul Nobel pentru Pace în 1986.
Din miile de supraviețuitori adevărați evrei din lagărele germane,
comunitatea internaţională evreiască
sionişti aleşi pe mână şi mincinoşi plini de ură
să răspândească propagandă antigermană.
Dar, desigur, nu toți evreii mint.
Mulți evrei nu sunt de acord cu narațiunea Holocaustului.
Mulți dintre ei au mărturisit că nu au văzut niciodată crime în masă sau gazare,
dar acești evrei au fost efectiv tăiați la tăcere
de către organizațiile sioniste împotriva libertății de exprimare pentru a acoperi adevărul.
Paul Rassinier a fost arestat de Gestapo în octombrie
și deportat în Germania unde a fost ținut prizonier
până la sfârşitul războiului în lagărele de concentrare Buchenwald şi Dora.
Rassinier a fost supărat de numeroasele minciuni și mituri
despre lagărele de concentrare care se vehiculau.
Membrii rezistenței franceze care au fost și ei internați
în diferite lagăre de concentrare germane în timpul războiului,
inclusiv Auschwitz și alte presupuse lagăre ale morții,
toți au dat relatări despre tratamentul pe care l-au primit de către germani
și toți au negat orice cunoaștere a camerelor de gazare
și un program de crimă în masă în lagăre.
Rassinier a spus asta
„Niciodată autorităţile responsabile ale celui de-al Treilea Reich nu au făcut-o
intenționează să ordone sau să ordone de fapt exterminarea evreilor,
în acest fel sau în orice alt mod”.
Maria Van Herwaarden a vorbit despre experiența ei în tabără
într-un tribunal districtual din Toronto în martie 1988.
Ea a mărturisit că a fost martoră la moartea multor colegi deținuți
de boală și în special de tifos și i-a văzut pe unii luându-și viața,
dar nu a văzut nicio dovadă de ucidere în masă,
gazări sau a oricărui program de exterminare.
Evreul Benedikt Kautsky, care a petrecut anii
din 1938 până în 1945 în lagărele de concentrare, trei dintre acestea la Auschwitz, a spus
„Am fost în marile lagăre de concentrare din Germania.
Trebuie să spun cu sinceritate că în nicio tabără nu am văzut vreodată ceva
care ar fi putut semăna cu camere de gazare”.
O femeie evreică pe nume Marika Frank
a sosit la Auschwitz-Birkenau din Ungaria în iulie 1944,
când se presupune că 25.000 de evrei erau gazați și incinerați zilnic,
conform poveștii oficiale.
Ea a mărturisit după război că nu a auzit și nu a văzut nimic despre camere de gazare
în perioada în care a fost internată acolo.
spune scriitorul evreu Gerard Menuhin
„Holocaustul este cea mai mare minciună din istorie.
Germania nu are nicio vină pentru al Doilea Război Mondial”.
Presiunea evreiască a impus legi societăților democratice
pentru a preveni intrebarile si promovarea si indoctrinarea necontenite
a aceluiași „holocaust” incontestabil de evitat... dovedește că trebuie să fie o minciună.
De ce altfel nimeni nu ar avea voie să-l pună la îndoială?
spune profesorul evreu Norman Finkelstein
„Holocaustul s-a dovedit a fi arma perfectă
pentru că ați refuzat criticile la adresa Israelului...
Holocaustul se poate dovedi a fi cel mai mare jaf
în istoria omenirii”.
Rabinul șef evreu Arye Friedman spune
„Holocaustul este o ficțiune istorică de succes”.
Profesorul evreu Roger Dommergue a spus:
stiu ca??? a holocaustului este un fals complet,
pentru că este foarte ușor de făcut, pentru că este o simplă problemă tehnică de aritmetică
care ar putea fi rezolvată de un copil din liceu.
Acum, orice chimist știe că nu poți gaza oamenii cu acid cianurat...
- Așa se numește în engleză? - Da, acidul cianhidric.
Acidul cianhidric. 1000 sau 2000 de oameni la un moment dat este binecunoscut.
Și chiar și cele mai importante ziare evreiești americane,
precum Anul evreiesc american,
a spus că în 1942 erau 3.003.000 de evrei în Europa ocupată,
Deci, nu văd cum ar fi putut ucide 6 milioane de evrei
când erau doar 3 milioane. Cred că toată lumea poate vedea asta.
M-am înrolat în 1944. Era în război, dar războiul s-a terminat în 1945,
cum credea toată lumea,
Am crezut că Hitler era un adevărat monstru pe care toată lumea spunea că este.
Dar din moment ce am studiat ce s-a întâmplat sub nazism,
ce a vrut să facă și a spus Hitler, când îi citești cărțile �
oricine poate citi „Mein Kampf” sau poate citi
„Mitul secolului al XX-lea”, de Rosenberg,
și oricine poate ști și (?) ce s-a întâmplat în ultimii 50 de ani
când Hitler nu avea absolut nimic de făcut și nici cea mai mică influență,
pentru că nazist a murit acum de 50 de ani.
Ce sa întâmplat, v-am spus în prelegerea mea, este absolut incredibil.
Și în vârful tuturor, puteți vedea evreii.
Ți-am spus că am studiat cărțile care exprimă cu adevărat nazismul, adică
„Mein Kampf” și „Mitul secolului al XX-lea” de Rosenberg.
Am studiat ce s-a întâmplat în timpul războiului și mai ales
ce a făcut Hitler de fapt, care este ascuns, care ne este ascuns.
Ce a făcut în Germania.
Și singurul lucru pe care îl știm despre Hitler este că a ucis 6 milioane de evrei
care au fost executați în camere de gazare pe care nimeni nu le-a văzut vreodată.
Acesta este singurul lucru pe care oamenii îl știu despre Hitler.
Dar când știi cu adevărat ce a făcut, ce a făcut de fapt în Germania,
când ai studiat toate astea,
vezi că ai fost complet, complet...
indus în eroare, pentru a folosi un termen mai blând.
Stephen F. Pinter, care a lucrat ca avocat
pentru Departamentul de Război al Statelor Unite în forțele de ocupație din Germania
și Austria timp de șase ani după război, a făcut următoarea declarație:
„Am fost la Dachau timp de 17 luni după război ca avocat al Departamentului SUA,
și poate afirma că în Dachau nu a existat o cameră de gazare.
Nici nu a existat o cameră de gazare în niciunul dintre celelalte lagăre de concentrare din Germania”.
Îți provoc din nou istoria. Nu există absolut nicio înregistrare
că 6 milioane de oameni au fost puși în lagăre de concentrare.
Au pentru început doar 16 milioane.
Dar, în ciuda opoziției evreilor față de integritatea istorică,
Revizioniștii Holocaustului sparg barele
ridicat în jurul închisorii lor de conștiință și vorbind.
Robert Faurisson, de exemplu, un specialist francez recunoscut
în analiza documentelor, a declarat că nu a fost găsit niciun document
care demonstrează că un plan de „exterminare a evreilor” de către al treilea Reich
a fost vreodată avut în vedere � expulzare, da � dar exterminare, nu.
Ca pedeapsă pentru contestarea liniei oficiale a Holocaustului,
Faurisson a fost în mod repetat victima unei agresiuni fizice,
nenumărate acțiuni în justiție, înghețarea contului său bancar și amenzi grele.
În anul 2000, savantul elvețian Jurgen Graf,
autorul cărții „escrocherea Holocaustului”,
după ce a primit o pedeapsă de doi ani de închisoare pentru presupus
punând la îndoială existența camerelor de gazare la Auschwitz,
a fugit la Sankt Petersburg, unde locuiește de atunci ca exilat.
Acolo, la Sankt Petersburg, Graf este angajat în examinarea arhivelor sovietice,
despre care Graf pretinde � atunci când este permis pentru eliberare �
va aduce în genunchi versiunea oficială evreiască a Holocaustului.
Deosebit de scandalos și o lovitură pentru libertatea de exprimare și ancheta istorică,
este arestarea avocatului german Horst Mahler.
În 2009, Mahler a fost condamnat de două instanțe germane
la unsprezece ani de închisoare în total pentru „infracțiuni de opinie”,
una dintre ele fiind afirmaţia lui Mahler că
„versiunea oficială a Holocaustului
este cea mai mare minciună săvârșită vreodată în istoria omenirii.”
Beneficiile exagerării Holocaustului
au fost enorme pentru evreii sionişti, atât financiar, cât şi politic.
Holocaustul este astăzi folosit ca o armă a vinovăției
la fel de multe grupuri rasiale exploatează empatia
pe care se știe că europenii albi au,
cu scopul de a-i împinge de vină într-o vinovăție colectivă
făcându-i pe albi să se simtă rușinoși (rușinați?) și vinovați de trecutul lor.
Dă-le călătoria vinovăției.
Asta e, absolut.
Trebuie să jucăm cu această vinovăție.
Aduc în discuție totul din trecut. 50 de ani.
Dacă stânga, comuniștii sau evreii aud o persoană discutând
orice este legat de imigrație, demografie sau realism rasial
ei etichetează imediat acea persoană drept a
neo-nazist, următorul Hitler sau antisemit.
Acest lucru se face pentru a opri conversația
și pentru a face persoana să arate ca un bigot plin de ură.
Într-adevăr o retorică destul de periculoasă, rasistă, fascistă.
Oamenii nu cred că e în regulă să mai fii al naibii de nazist.
Practic este același lucru cu a-l cita pe Hitler.
O grămadă de fasciști oportuniști, care instigă la ură
încercând să continue (?) o simpatie cu videoclipurile de propagandă a gunoiului.
I-am comparat direct pe toți cei despre care a vorbit despre marxiştii culturali
la naziștii literali fasciști care au inventat termenul.
Rasismul este deosebit de sensibil
împotriva persoanelor care sunt ucise în milioane.
Lucruri foarte rasiste și antisemite. E cam jenant,
dar asta lovește oarecum aproape de casă, din moment ce unii din familia mea
se aliniază cu acel mod de a gândi. Ei nu cred că s-a întâmplat.
Doar o să șterg toată istoria.
Sună ca bunicul meu sau orice altă persoană rasistă pe care o cunosc. Vina la evrei!
Acesta este literalmente bunicul meu.
Desigur, ea chiar crede că Holocaustul chiar se întâmplă.
Ei bine, vreau să spun, a ucis 6 milioane de evrei. Crezi sau nu.
De asemenea, a ucis 6 milioane de evrei. Ascultă, dracului de vaca, bine?
Când ucizi 6 milioane de evrei,
nu contează ce ai făcut în trecut.
- Holocaust? - Holocaust, da.
- Vom vorbi cu Mercedes Carrera... - Cele 6 milioane.
6 milioane...
- Când eram... Când eram... - 6 milioane...
6 milioane...
Adică 6 milioane.
Era de 6 milioane.
Narațiunea holocaustului este folosită pentru a întări identitatea evreiască,
simultan ca subminare, demonizare
și delegitimizarea identității europene albe.
Este folosit ca o armă de manipulare împotriva tuturor albi europeni.
Mi-am făcut cercetările. Mi-am făcut cercetările.
Ești al naibii de bătrân. Oooold.
Ești un bărbat al naibii. Da!
...în America. Da, uită-te la toți negrii care sunt... mexicani
Asta nu e nicio problemă în comparație cu oamenii de culoare... poliția
Rahat!
???
Ești un om alb!
Asta e o prostie!
[cu încetinitorul] Ești un bărbat al naibii!
Acum, îmi datorezi niște bani. Bine? Îmi datorezi despăgubiri. De ce este asta?
Pentru că fiecare libertate pe care o am,
și am luat de la sine înțeles toată viața mea,
a fost posibilă datorită bogăției pe care strămoșii mei au furat-o.
Bine.
Narațiunea holocaustului este folosită în primul rând pentru a descuraja politicile
precum naționalismul și, în schimb, promovează globalismul
și multiculturalismul în lumea occidentală.
Europenii li se amintesc constant
„Nu uita niciodată. Niciodată din nou”, și că ororile nu se vor mai repeta niciodată.
Acest lucru este făcut pentru a spăla creierul europenilor
să nu susțină propria națiune și rasă.
Prin această narațiune, europenii susțin politica
care protejează drepturile grupurilor minoritare în locul propriilor lor oameni.
Orice critică împotriva evreilor sau a statului evreiesc Israel
au fost practic scoase în afara legii.
Holocaustul evreiesc s-a transformat într-o religie,
în care nici o abatere de la ortodoxie nu este acceptabilă.
Chiar dacă au fost multe holocauste
și genocide mai mari de-a lungul istoriei,
Holocaustul evreiesc este singurul care contează și este, desigur,
singurul a cărui ortodoxie este incriminată chiar să pună la îndoială.
De fapt, este singurul eveniment istoric
care este interzis prin lege chiar să fie pus sub semnul întrebării în multe țări.
Motivul pentru care probabil nici măcar nu ați auzit de această cercetare
care au dovedit că povestea oficială este falsă
se datorează faptului că cercetătorii care au îndrăznit să exploreze numeroasele inconsecvențe
și au fost supuse contradicții ale poveștii Holocaustului
la atacuri fizice, inclusiv hărțuire, vandalism,
distrugerea carierei, împușcături la drum, atacuri fizice
și chiar bombardamente incendiare ale depozitului care le deține munca.
Organizații evreiești și sioniste împotriva libertății de exprimare
fac tot ce pot pentru a suprima adevărul
prin cenzura internetului
și arderea cărților care le demasc minciunile.
Datorită presiunii organizațiilor împotriva libertății de exprimare,
Facebook, YouTube și alte rețele sociale
fac tot posibilul pentru a reprima și a reduce la tăcere adevărul,
și nici măcar nu ne putem baza pe aceste platforme pentru a fi folosite în viitor.
Wikipedia și Google sunt ambele monitorizate
pentru a se potrivi narațiunii corecte din punct de vedere politic pentru a induce în eroare populația.
Mo'etzet Yesha, împreună cu Israelul Meu,
a aranjat o zi de instruire pentru editorii Wiki.
Scopul zilei este de a învăța oamenii cum să editeze în Wikipedia,
care este sursa numărul unu de informaţie astăzi în lume.
De exemplu, dacă cineva caută flotila Gaza, vrem să fim acolo.
Vrem să fim cei care influențează ceea ce este scris acolo,
cum este scris și pentru a ne asigura că este echilibrat și de natură sionistă.
Am venit aici pentru a afla mai multe despre cum noi, ca israelieni și ca evrei,
poate apăra Israelul online, pe internet
și mai ales în Wikipedia în acest caz.
Wikipedia este un sistem puțin complex
și uneori este greu să-ți dai seama de reguli.
Eu personal am încercat să editez lucruri în Wikipedia care erau împotriva Israelului.
Cunoștințele sunt importante pentru oricine dorește să fie activ
în apărarea Israelului pe internet,
ca să mergem și să vedem informațiile și să putem spune
„Acest lucru nu este tocmai corect, este de o parte a poveștii”
Pot, am puterea și dreptul să schimb asta.
Și, în general, este atât de important pentru noi să fim online,
lucrând să ne apărăm și să dovedim lumii
și pentru noi înșine că suntem drepți, că avem dreptate,
și pentru că acum, dacă te uiți online,
dacă cauți anumiți termeni cu Israel
este doar plin de antisemitism, antisionism și gunoaie
și nu este suficient să lucrăm pentru a contracara asta
și asigurați-vă că cealaltă parte a poveștii,
partea noastră a poveștii, partea dreaptă a poveștii,
obținem acoperirea potrivită, acoperirea de care are nevoie, așa că...
În țările noastre presupus libere și democratice
care se mândresc adesea că sunt toleranți,
invadatorii lumii a treia violează acum femeile europene
și a primit cele mai blânde sentințe.
Între timp, negatorii Holocaustului sau antisemiți
poate primi mulți ani de închisoare doar pentru că a pus sub semnul întrebării un eveniment istoric.
Este clar că guvernele noastre nu mai lucrează pentru poporul nostru.
Potrivit lui Gerard Menuhin,
au existat 117.344 de acuzații de crime de gândire
în instanțele germane în perioada 1994-2004.
Aproximativ 2000 de oameni sunt judecați în fiecare an pentru negarea Holocaustului,
care poate da până la cinci ani de închisoare și o amendă.
Majoritatea oamenilor din Anglia, America, Australia
habar n-am ce tiranie este țara asta.
Avem peste 2.000 de procese, peste 2.000 de teste pe an
și care valorează mai mult de zece ani.
Deci, vă puteți imagina câți oameni au suferit de pe urma ei
iar familiile au fost distruse.
Și și-au pierdut locul de muncă și așa mai departe și așa mai departe. ??? adevărul
Și pur și simplu pentru a întreba, pur și simplu pentru a cerceta sursele pentru aceasta.
Ei nu promovează nicio idee, pur și simplu întreabă
- Întrebările ca tine. - Da.
Da, iar acum în... ceea ce sa întâmplat la Paris este doar pentru noi,
pentru că toți șefii neamului au spus:
„Fără presa și sens, libertatea este cel mai mare lucru pentru democrație”.
Și de aceea, spun eu, folosesc această libertate.
ADEVĂRUL NU SE TEME DE INVESTIGARE, DAR HOLOCAUSTULUI
Holocaustul este o poveste pe care globaliștii
nu permite nici măcar să fie dezbătut sau chestionat.
Oricine pune la îndoială povestea, este imediat catalogat drept rasist,
un nazist care vrea să omoare 6 milioane de evrei
și un negător al Holocaustului, urător sau antisemit.
Această tehnică de etichetare este folosită pentru a descuraja discursul
și discuții legate de Holocaust în al Doilea Război Mondial.
Revizionismul Holocaustului este astăzi considerat o chestiune tabu
cu legi și pedepse cu închisoarea aplicate europenilor
care pun la îndoială narațiunea Holocaustului corectă din punct de vedere politic.
Aceasta este o încălcare gravă a articolului 19
în Declarația Națiunilor Unite a Drepturilor Omului.
Orice persoană are dreptul la libertatea de opinie și de exprimare;
acest drept include libertatea de a avea opinii fără amestec
și să caute, să primească și să distribuie informații și idei
prin orice mijloace de informare și indiferent de frontiere.
Simplul fapt că există legile de negarea Holocaustului în Europa
ar trebui să ridice o sprânceană.
Adevărul nu se teme de anchetă.
Cu siguranță nu trebuie să inventezi legi pentru a proteja istoria,
dacă nu încerci să protejezi o minciună.
Adevărul stă pe propriile picioare.
Da, Holocaustul este o afacere mare,
pentru că Germania a dat până acum evreilor,
Cred că cel puțin 200 de miliarde de dolari, deci este o afacere mare.
Și unii dintre voi încă mai primiți 1.000 de dolari pe lună
și mulți oameni nu știu asta,
și atunci oamenii nu-și dau seama cine a adus sclavii în America.
Erau corăbii evreiești.
Stai, stai, stai un minut, asta e cu totul altceva.
Să luam o pauză. Pentru că cu problema despre care vorbim astăzi este
indiferent dacă a fost sau nu Holocaust.
Vom vorbi mai târziu despre sclavie și cine i-a adus aici.
Vom reveni după această [reclamă]