Дорогі читачі й читачки.
Хоча більшість сезонів нашого шлюбного ринку
передбачувані й закономірні,
найбільше авторка цієї хроніки любить, коли є...
якийсь сюрприз.
Кажуть, що дві складові сюрпризу —
це таємність і швидкість.
А вчора
з'явилася звістка, яку оголосили справді дуже швидко.
Ми заручені!
Гіацинто, Пенелопа не має чим дихати.
Просто ми стільки років знаємо Пенелопу,
а тепер станемо сестрами!
Я безмежно рада за вас обох.
Дякую, леді Бріджертон.
А в тебе чому така кисла міна?
Не вірю, що ти одружишся,
перш ніж ми сходимо разом у таверну.
Вибач, брате.
Перепрошую.
Дозволь мені. Будь ласка.
Елоїзо. Елоїзо, чекай.
З моїм братом?
Ти серйозно?
Скільки це вже триває?
Недовго. Я теж здивована.
Скільки часу в тебе до нього почуття?
Не відповідай. Я не хочу знати.
Ти не можеш вийти за нього!
- Елоїзо... - Він знає...
що ти Віслдаун?
Ні. Не знає. Будь ласка. Елоїзо, прошу, не кажи йому.
Колін — не лорд Деблінґ. Він не буде роками в роз'їздах.
Він дізнається.
І поки він не знає справжньої тебе,
він не може тебе кохати.
Ти маєш рацію. Але прошу.
Нехай почує від мене.
Мені потрібен час, щоб знайти слушний момент.
Але я йому скажу. Даю слово.
Гаразд.
Що сталося?
Вона засмучена, це ясно.
Все буде добре.
Я впевнений.
Як би там не було...
а це, звісно, чудовий час для цієї щасливої пари.
БРІДЖЕРТОНИ
Свіжа Віслдаун!
- Віслдаун, недорого! - Віслдаун!
Купуйте Віслдаун!
- Я візьму. - Дякую.
СВІТСЬКА ХРОНІКА ЛЕДІ ВІСЛДАУН
Це леді Віслдаун?
Думав, вона тобі не цікава.
Що може бути цікавіше за леді, яка каже, що думає?
А взагалі, тобі б теж не завадило почитати цей номер.
Що?
«Кажуть, що дві складові сюрпризу — це таємність і швидкість.
А вчора з'явилася звістка, яку оголосили справді дуже швидко».
Обов'язково читати вголос, містере Денкворт?
Якщо витрачати наш розум на читання, дитині може забракнути клепки.
Видно, мама читала дуже багато, коли носила тебе.
Далі вона пише:
«Для всіх може стати сюрпризом,
що допомога м-ра Бріджертона
міс Фезерінґтон у пошуках чоловіка
натомість звела їх одне з одним».
Дайте сюди.
Колін Бріджертон заручений з міс Пенелопою Фезерінґтон.
Ти доклала до цього руку?
Авжеж ні.
Але ця новина мене тішить.
Брак природної краси це місто сповна компенсує розвагами.
Кому треба свіже повітря, коли є свіжі плітки?
Ой, лишенько.
Досить мені розслабитися на тиждень,
і моя блискітка відмовляється від лимонаду маркіза.
Можу лише уявити, які аналогії використає Віслдаун.
Порівняє мене з кислим фруктом
або висміє мене перед знаттю якоюсь нахабною цитатою.
Прибуло, Ваша Величносте.
Читайте.
«Міс Франческа Бріджертон теж не гає часу.
Замість маркіза Самадані поклала око
на Джона Стерлінґа, графа Кілмартінського.
Гарна пара, без сумніву».
І все?
Так, Ваша Величносте.
Сподіваюся, у тебе чисті помисли,
враховуючи, що ми повертаємося до родини.
Я лише насолоджуюся чарівним виглядом дружини
і майбутньої матері моєї дитини.
Дуже хочу розповісти сім'ї.
Настільки, що можу закричати про це на весь Мейфер!
Любі мої!
Нарешті ви тут!
Вітали б мене так завжди — мандрував би більше. Брате.
Брате. Добридень.
А ти звідки повернувся?
- Ходив на ранкову прогулянку. - Так.
Я прочитав сьогодні цікаву новину від Віслдаун.
А що там?
Брате, скажи їм.
Добре, сама скажу.
Колін заручився з Пенелопою Фезерінґтон.
Гіацинту це тішить, мабуть, найбільше.
- Вітаю. - Дякую.
- Яка чудова новина. - Звісно.
Дякую. Я дуже радий.
Схоже, нам з братами є що надолужити.
- Що ще я пропустила? - Я теж один з братів.
Для мене ти як хатній улюбленець.
Чому? Це було зайве.
Так.
Використала мене.
Це мій єдиний висновок.
Вона спершу познайомилася з братом.
А отже вся наша дружба —
хитрість, щоб дістатися до нього.
Тоді добре, що ви вже не дружите.
Пробач. Це для мене шок.
Але я теж пережила шок.
Батьки сказали, що домовляються
про освідчення.
Від лорда Ґріра.
Лорда Ґріра?
А він хіба...
не при смерті?
На жаль, ні.
Хоч він і літній,
та запевнив батька, що здоровий, як лев.
Я б не говорила стільки, якби знала.
Та ні, все гаразд.
Якщо мушу вийти за чоловіка, що годиться мені в прадіди,
зможу принаймні тратити його гроші
і царювати над усіма, як леді Денбері.
Влаштовувати бали і безсоромно фліртувати з удівцями.
Наче непогане життя.
У Девоні було дуже добре, але в нас є важливіші теми для розмови.
Для початку...
поясни.
Не дивіться так хитро.
Визнай, це сталося раптово.
Раптово я заручився востаннє.
Тому не здивований, якщо ви вважаєте мене за дурня.
Мої почуття до Пенелопи — не грім з ясного неба.
Я дуже давно її знаю
і, можливо, завжди щось відчував до неї.
Я дурень хіба тому, що не усвідомив раніше.
Ти їй так і сказав?
Ну і нарешті, заручини
відбулися досить швидко.
Швидко, бо ти...
Підеш на дуель з власним братом чи...
Ну, ви, схоже, одружуєтеся з правильних причин.
І це головне.
Але скажи їй.
Гаразд.
Мабуть, піду до Пенелопи зараз.
Але спершу... за ваших дружин.
Вітаю.
Дякую.
Уявляєш? Я гадки не мав.
Мамо.
Отак я дізнаюся про заручини дочки?
Весь день ховаєшся в кімнаті,
а я маю читати про це від Віслдаун?
Не хотілось казати тобі радісну новину.
«Радісну»?
Ти так думаєш?
А як ще? Я виходжу заміж.
Лорд Деблінґ був розумним вибором.
Ти йому не рівня, але з його дивацтвами
він став би надійною парою.
Ти відкинула його заради чого?
Фантазії про сусіда,
який випадково став найбажанішим чоловіком сезону?
Ніякі це не фантазії.
Я не байдужа Коліну.
Він казав, що кохає тебе?
Не дослівно.
Ох, Пенелопо.
Ти забула, як Бріджертони
ставилися до нас, як до собак, розкривши план Марини?
Ти всю ніч гуляла без супроводу.
А тепер припленталась з новинами про заручини
з тим самим Бріджертоном, чортзна-як заманивши його під вінець.
- Вибачте. - Містер Бріджертон, мем.
Містере Бріджертон, яка приємна несподіванка.
Я ненадовго.
Але оскільки ми говоримо так прямо...
- Ви не мали цього чути. - Я не закінчив.
Пенелопа мене не заманювала.
Я освідчився їй з кохання, не менше.
І якби ви не цікавилися так вузьколобо лише своїм становищем,
то зрозуміли б, що Пенелопа серед вас найпідхожіша.
На майбутнє раджу не плямувати ім'я Бріджертонів,
припускаючи інше.
Хотів показати тобі перед весіллям.
Він належить нашій сім'ї віддавна.
Тут буде наш дім.
Знаю, зараз не надто вражає, але
коли розставимо трохи меблів і декору...
Хвилюєшся, що нам не варто бути самим?
Там ще немає слуг, але я подумав, що раз ми одружуємось...
Ні.
Ти не уявляєш, як це для мене цінно.
Твої слова моїй матері.
За мене ще ніхто так не заступався.
Я завжди заступатимуся за тебе.
Бо я кохаю тебе, Пен.
Ти впевнений?
Усе, що я сказав твоїй матері, правда.
І ти маєш це побачити.
Ти — найрозумніша, найхоробріша жінка, яку я знаю.
З тобою мене бачать таким, яким не бачили ще ніколи.
А ще те...
як волосся спадає тобі на плечі.
Як сяють твої очі, коли ти дивишся на мене,
як два блакитні озера.
Які тверді твої вуста, розкриті трішки.
Яка м'яка твоя шкіра.
А ще...
інші частини, про які я...
про які я мріяв.
Скажи мені зупинитися, якщо ти цього не хочеш.
Я не хочу, щоб ти зупинявся.
Ляж.
Ти така вродлива.
Скажи, що робити.
- Я все зроблю. - Ні.
Скажи.
Можеш... торкнутися мене.
Де?
Де хочеш.
Не там.
Ще ні.
Можна?
О, так.
Чому ти перестав?
Ти готова?
А це ще не все?
Може бути боляче.
Тут нічого не вдієш. Але...
так має бути тільки вперше.
Все добре?
Все добре, так.
Сподобалось?
Це було ідеально.
А ще раз можна?
Дай п'ять хвилин.
Може, десять.
Ентоні, не можна.
Чому це?
Бо Ньютон дивиться.
Хочу зазначити, що мала рацію.
Про що? Свого пса?
Нашого пса.
Ні, про нашу новину.
Зараз не час казати про це родині.
Не під час заручин
і залицянь Франчески з лордом Кілмартіном.
Твоя мати заклопотана.
Потримаємо наш секрет ще трохи.
Це єдина причина, чому ти цього хочеш?
Ти щаслива, сподіваюся?
Дуже щаслива.
І дуже зайнята.
Маю спланувати найкращу вечірку з нагоди заручин,
поки віконтесою не зробили когось іншого.
Гадаю, так.
Гарний собака.
Хороший хлопчик.
Я граю з п'яти років,
хоч тоді й не дотягувалася до всіх клавіш.
Моя сестра Дафні почала вчитися,
і я благала маму дозволити мені сидіти з нею на уроках.
У дні занять я прокидалася о шостій, щоб вправлятися.
Я б краще прокидався від вашої гри, ніж від свого камердинера.
Моя сім'я так не вважала.
Ентоні якось тиждень ховав мій стілець,
щоб я не будила його рано.
Думаю, це тому він переїхав в окреме житло.
Віконт зараз удома, так?
Так. З моєю новою сестрою.
Вони така ідеальна пара, що мене майже нудить.
Майже.
А вас нудило б від ідеї про власний шлюб?
Ні, я...
Я хочу вийти заміж. Навіть дуже.
Надіюся лише, що чоловік не ховатиме від мене стілець.
Я б ніколи.
Може знадобитися додатковий столик для десертів.
І хай кухар приготує більше печива з корицею.
Ґреґорі їх обожнює.
Звісно, мем.
Поки все, місіс Вілсон. Дякую.
Що ж...
Треба перепочити від планування прийому.
Тобі це добре вдається.
Так.
Але все одно ліпше б їздила десь верхи. Не кажи матері.
Думаєш про Пенелопу?
Я не дивуюся, що в неї був від мене секрет.
Це вже не вперше.
Але Колін...
І знову я постаю перед фактом, що всі зрештою знаходять пару.
А я б теж ліпше їздила верхи.
Це я образно. Не дуже люблю коней.
Сім'я — це все.
Тому поговори з Коліном, скажи, що відчуваєш.
Немає кращого почуття, ніж правда.
Ґреґорі не любить печиво з корицею
після закладу з Бенедиктом з'їсти цілу тарілку.
Тепер він любить желе.
Ну, желе так желе.
Дякую.
Мем.
Усе гаразд?
Слова м-ра Бріджертона про те, що я
переймаюся становищем — це образа?
Наче це злочин — захищати місце нашої сім'ї в суспільстві.
У цьому нічого поганого, мем.
І звідки я мала знати, що вони закохані?
Це ж така рідкість.
Не лише для Пенелопи. Для всіх нас.
Я впевнена, вона зрозуміє. Ви лиш хотіли її захистити.
Може, так їм і скажіть.
До речі про становище,
зв'язок з Бріджертонами нам зараз не завадить.
Я сказала, що вас нема.
Той адвокат, що рознюхує про Джека Фезерінґтона.
Знову хоче зустрітися.
У мене нечепурний вигляд?
Так.
Але ти — моя нечепура.
Сподіваюся, зі мною нормально.
Я знаю, що ти досвідченіший.
З цим ніщо не зрівняється.
Навіть парижанки?
Даси ще почитати свій щоденник?
- Ти обіцяв. - Це правда.
А я не люблю ламати слово.
Коліне, я маю дещо тобі сказати.
Що?
Чорт. Це, мабуть, слуги принесли мої речі.
Можемо поїхати через парк. Нас ніхто не побачить.
Леді Денбері.
Сідайте, насолодіться зі мною цим знаменним днем.
А що ми відзначаємо?
Погибель леді Віслдаун.
Чуєте цей запах?
Тхне слабкістю.
Вона ні на кого не нападає.
Не намагається позловтішатися
з гіршого вибору моєї блискітки.
Вона беззахисна.
Дякую.
Час нанести удар.
І який у вас план, Ваша Величносте?
Діло зроблено.
Мої королівські посланці просто зараз крокують вулицями.
Ох, леді Денбері.
Ми з вами добряче розважимось.
Лист від королеви.
- Від королеви. - Дякую.
Тпру! Стій.
Постанова королеви.
Що це?
Повідомлення від королеви.
«Дорогі високоповажні члени знаті, постановляю...»
...що той чи та, хто принесе справжні докази
щодо особи леді Віслдаун до палацу,
отримає винагороду 5000 фунтів.
Щиро ваша, Її Величність, королева Шарлотта.
Нарешті ця жінка отримає по заслузі.
Уяви, викрити Віслдаун.
- Ти ж не намагатимешся? - Певен, мені не доведеться.
Хтось інший точно її винишпорить.
Що ти хотіла сказати?
Нічого.
Це вже не важливо.
Елоїзо. Я тебе шукав.
Сядемо?
Вибач, що не сказав раніше про свої почуття до Пенелопи.
- Думаю, я постою. - Елоїзо.
Дивно слухати про почуття брата до подруги,
та ти ще й знав, що ми посварились, і все одно.
Знаю. І мені дуже шкода.
Але я люблю її, Ел, так, що не описати словами.
То краще й не пробуй.
Ти теж колись її любила.
Ви були нерозлучні.
Пам'ятаю, як сюди переїхали Фезерінґтони.
Відтоді ти тільки й говорила: «Пенелопа те, Пенелопа се».
«Ми з Пен прочитаємо "Дона Кіхота" і станемо лицарями».
Я так засмутилась, що нам не можна було фехтувати.
Пенелопа скоро стане твоєю сестрою.
Колись це було б твоєю найбільшою мрією.
Для мене було б дуже важливо отримати твоє благословення.
І я знаю, що для Пенелопи теж.
Ледь не забув. Маю для тебе подарунок.
Я знаю, що ти ненавидиш Віслдаун, як я.
Ми в захваті від ваших намірів щодо нашої дочки, лорде Ґрір.
Запевняю, якщо одружимося,
ми станемо опорою суспільства.
Як моя дружина, міс Каупер буде моїм відображенням.
Жодних модних суконь.
Похмурий одяг найкращий. Сірий або коричневий.
І ми не гасатимемо містом, пліткуючи зі знаттю.
Не більше, ніж один бал на місяць,
і тільки у високоморальних господарів.
Я, звісно, не визнаю музику,
а сучасне мистецтво — абсолютно неприйнятне.
Її ніжні очі й вуха ніколи не відчують такого бруду.
Звучить чудово.
Правда ж, Крессидо?
Дуже добре.
І, звичайно ж, я очікую на дітей.
Дуже люблю дітей.
Четверо-п'ятеро мене б влаштували.
Авжеж.
ОТРИМАЄ ВИНАГОРОДУ П'ЯТЬ ТИСЯЧ ФУНТІВ.
Чому ніхто не шукав її в записах місцевої парафії?
Вона має десь жити.
Пропонуєш шукати в записах людину на ім'я леді Віслдаун?
Звичайно, що не дослівно так. Але в неї мусить бути ім'я.
Думаєш, так її знайдуть?
Не знайдуть. Вона надто добре ховається.
До речі, як ти заручилася з м-ром Бріджертоном?
Знайшла заклинання в якійсь книжці?
Дівчата, не ображайте сестру в цьому домі.
Але це ж ти...
Усі ми останнім часом поводилися грубо.
Дві вагітності, раптові заручини — ми геть забулися від хвилювання.
Але як голова сім'ї я нагадаю.
Фезерінґтони дбають про своїх.
То це ти так дбала про мене?
Ти маєш рацію. Я не була доброю. Та це негайно припиниться.
І, на щастя, скоро твої заручини,
тож можна все почати спочатку.
Справді?
Куди ми з Пенелопою підемо самі.
Це дасть вам час поміркувати,
як змінити своє ставлення до сестри.
Піду до себе почитаю.
Добре.
Схоже, швидшим за союз
між міс Фезерінґтон і містером Бріджертоном
є тільки те, як решта Лондона взялася за старе:
леді Фезерінґтон щосили намагається поріднитися з Бріджертонами,
а королева — повернулася до марної погоні
за леді Віслдаун.
Але цю таємницю підганяти зась.
Виделки — ліворуч,
а ножі й ложки — праворуч.
Ідеально. Він швидко навчився.
Гострий розум у нього від матері.
Правда, Вілле?
Даруйте.
Ви готові до першого виходу на люди.
Як твої гросбухи?
Досі порожніші, ніж мали б бути.
- Відпочинь трохи цього тижня. - Я не можу...
Можеш.
І я наполягаю.
Гросбухи обійдуться без тебе, а сім'я — ні.
Ось так, праворуч.
Молодець.
Дякую.
Добривечір, джентльмени.
Ти перевершила себе.
- Глянь лише. - Дякую. Ви всі просто красені.
Не такі, як Ґреґорі.
Брате, звідки в тебе такий гарний капелюх?
Я скоро поїду навчатися в Ітон. Пора вдягатися відповідно.
Може, нарешті наберешся розуму на цілий капелюх.
Ну, як господар ти мусиш вітати гостей.
Вітаємо.
Міс Гіацинто.
Приємно познайомитися, лорде Кент.
Забудьте про неї.
Я маю новий лук і стріли. Показати?
Декорації якісь не такі яскраві, як я пам'ятаю, правда?
Моя майбутня наречена.
Добрий вечір.
І мій майбутній син.
Леді Фезерінґтон.
Приємно чути від вас такі теплі вітання.
Я глибоко шкодую про свої попередні зауваження.
Залишмо їх у минулому.
Сьогодні ми відзначаємо наше спільне майбутнє.
Якщо такий ваш намір, то я його поважатиму.
Скажу вашій матері,
який гарний вона вибрала декор.
Де ж тут напої?
Елоїза казала, міс Каупер прийшла сама.
Не знав, чи міг відмовити.
- Та нічого. - Добре.
Я радий, що вона тут: на власні очі побачить твій тріумф.
Усі, хто сумнівається у їхньому союзі — телепні.
І щоб отримати його, їй треба було всього лиш бути собою.
Вона надзвичайна дівчина.
- Леді Бріджертон. - Лорде Андерсон, вітаю.
Маркусе. Не знала, що ти сьогодні прийдеш.
Ми випадково зустрілися на прогулянці.
Щасливий збіг.
Так.
І я його запросила.
Зрозуміло.
Ну, за щасливу пару.
Лорд Ґрір жахливий, Елоїзо.
Я міркувала, як обійти його пропозицію.
Допоможеш мені?
Звичайно. Просто... вибач.
Або мій брат — найспівчутливіша людина на світі, або ти йому не сказала.
Я чекаю слушного часу.
Це стосується не лише тебе.
Цей секрет, ця брехня конче вийде наверх через королеву.
І тоді Колін знатиме, що я теж мовчала.
Якщо ти не наважишся сказати правду,
я змилосерджуся і скажу йому сама.
Маєш час до півночі.
Твій напій.
Все добре?
Добрий вечір.
Леді Арнольд, дозвольте представити мою сестру, леді Бріджертон.
Дуже рада знайомству.
Першокласна у вас вечірка.
А вона нічого.
Знайомтесь, мій брат, віконт Бріджертон.
Я чув про вас тільки найвищу похвалу, мілорде.
Виходить, ви не говорили з моєю сім'єю.
Лорде Кілмартін, розкажіть їм історію,
яку розповідали мені, про чоботи.
А, так.
Чоботи.
Що ж, на них була багнюка...
Багато багнюки.
Може, перекусимо?
Що думаєте?
Вони досить схожі.
Так, але ви не вважаєте,
що Франчесці потрібен хтось, хто її розворушить?
І враховуючи, що королева проти...
Настільки, що це надихнуло її на цю винагороду за Віслдаун.
Може, тобі варто хоч раз бути прямою.
Ти ж не улещуєш своїх дітей.
Глузуєш з мене.
Як ти справедливо глузувала з мене торік.
- Вибачте. - Так.
А ось і ви, леді Бріджертон. Ми постійно розминаємось.
Обов'язки господині, боюся.
Цілком розумію.
Добрий вечір усім. Дозвольте сказати кілька слів.
Більшості людей при падінні з коня радять знову його осідлати.
А я кажу: не вставайте, бо в болоті
вам може пощастити зустріти майбутню наречену.
Через свою жахливу їзду я познайомився з міс Фезерінґтон,
Пен, і я дуже вдячний, що перебуваю тут сьогодні з нею.
Чекаю на наше спільне життя,
щоб до кінця пізнати одне одного,
і цінувати кожен день, прожитий з тобою.
Вітання.
Так-так.
Щастя і здоров'я.
Мої вітання вам обом.
За знайомство до кінця.
Повністю.
Поки не пізно.
Це я про життя, звісно.
Воно швидко минає. За ваше здоров'я!
Дякую, Елоїзо. Я...
Хочу додати, як я пишаюся
своєю прекрасною донькою Пенелопою.
За союз сезону і родину Фезерінґтонів-Бріджертонів.
Не знаю, заміцні тут напої чи заслабкі.
А тепер пропоную всім перейти до десертів і шарад у вітальні.
Ходімо?
Авжеж.
Правила Бріджертонів такі:
людина, яка вгадує, загадує наступною.
Будемо чергуватися, поки серед нашого товариства
не розкриється інтелектуальний геній.
Хто перший?
Гадаю, Пенелопа. Зрештою, це її вечір.
- Так. - Гаразд.
Так.
«Перший — він, друга — вона. Разом ми — сім'я.
Життя нам дає весна».
«Життя нам дає весна...» Певно, якась квітка.
- Лілія. Незабудка. Бузок! - Ні!
Він — це брат, вона — сестра. А разом — сім'я.
Брат-і-сестра, квітка.
- Елоїза вгадала. - Так.
- Дуже добре, сестро. - Молодець. Твоя черга.
Так. Другий хід.
Дякую.
«Моя перша частина — заперечення.
Після другої — стає болісно.
Третя — на щось вказує. А разом ми — вимисел».
- Щось із «не». - Так, точно.
- Вигадка! - Ні!
А це не «небилиця»?
- Так. - Розумно.
- Дуже добре. - Молодчина.
Розумно. Молодець.
«Слово "жити", підсолоджене спереду першими звуками кельтського жерця.
Частіше на словах, ніж на ділі».
Може, «заворожити»?
Ні. Кельтський жрець — друїд.
«Дружити», правда?
Так.
Крім них більше ніхто не гратиме?
- Між ними багато чого було. - Може, нарешті все владнається.
Я принесу випити.
«Перший — трохи м'який і жовтий, особливо навесні.
Наступний — вічно втручається в...»
Схоже, Нікі зараз навчиться грати в шахи.
Дейзі цього тижня нарешті осідлала коня.
- Справді? - У неї був такий погляд.
Вона переборола страх і зробила найважче.
А я тільки й думала:
«Бачив би це її батько».
- Я принесу випити. - Чудово.
- Тут є лимонад? - Так, отам.
Молодець, Вілле.
Нарешті.
«Моя перша частина жде по смерті на праведних людей.
Друга — служить, щоб запрягати коней.
А вкупі — веду до горщика зі злотом, щоби назавжди стало грошей».
Райдуга.
Саме так.
Дуже добре.
«Моя перша частина — термін, який позначає...»
Розказати свій план?
Втечі від лорда Ґріра?
Авжеж.
Я зніму квартиру у Відні
і житиму, як схочу, на гроші з винагороди за викриття Віслдаун.
Байдуже, що мене видають за втричі старшого чоловіка?
Звісно, що не байдуже.
Я охоче накричала б на твоїх батьків, якби це щось змінило.
Але як би я не хотіла, щоб її нарешті викрили,
ти її не знайдеш.
По-твоєму, мені бракує розуму.
Ні, я не це мала на увазі. Я й сама не могла її знайти.
А ти куди розумніша за мене.
Крессидо, вибач. Будь ласка, я зараз не можу.
Я знайду спосіб отримати цю винагороду.
Лорде Кілмартін, вам подобається вечір?
Так. Дякую.
Поки вас не так багато, я б хотів розповісти вам
історію своїх брудних чобіт.
Ось що сталося насправді.
У нашому домі з'явилися підозрілі сліди багнюки.
І всі ми: я, слуги, навіть моя мати
ганялися за ними по цілому будинку.
Коли слуги намагалися їх прибрати, з'являлося більше плям, мов від фантома.
Коли мені урвався терпець
і я врешті придивився, то виявилося, що фантомом насправді
був я.
Я ганявся за багном з власних чобіт.
А все це до того, що інколи я не помічаю того, що в мене під носом.
Але не міс Франческу.
Її...
я помітив одразу.
Ви праві. Чудова історія.
Ходімо.
Дякую.
«Кінець мій — це лише ім'я. Початок — іще менший.
А повністю, моя біда, я зовсім анонімний».
Може, «безіменний»?
Ну, так.
Леді Віслдаун недовго лишилось такою бути.
- Королева точно про це подбала. - Я думаю, вона...
Нащо займатися такими дурницями, як особа Віслдаун? Це вульгарно.
Думаю, це Віслдаун — вульгарна.
Хоча нам не завадить вульгарності.
- Я хотіла сказати... - Викриття знищить її сім'ю.
І будь-яку надію на шлюб.
Перепрошую.
Скажемо їм сьогодні.
Я думав, ти хочеш почекати.
Ми з тобою...
зараз найщасливіші.
І, якщо чесно, я б хотіла побути вдвох ще трохи.
Це велика зміна, але ми йтимемо по життю з дитиною так само,
як завжди йшли двоє.
Такої винагороди недостатньо,
щоб леді Віслдаун відкрилася.
Хіба? Багато хто готовий піти на шалені вчинки за цю суму.
Ми бачили, як троє юних леді ганялася за кур'єрами,
щоб дізнатися її ім'я.
Їй би не хотілося, щоб її розкрили.
А може, і хотілося б.
Влада, лиха слава,
свобода робити все, що заманеться. Не кажучи вже про гроші.
А ще, звісно, їй не довелося б виходити заміж.
Слушна думка.
Вона може зажити ліпше, ніж будь-хто з нас.
Але уявіть, як воно, жити з цим секретом стільки часу.
Він точно не дає їй спокою.
Жахливо жити подвійним життям.
Я б вибовкав усе за годину.
Я теж.
Пен, куди ти втекла? Я тебе шукав.
Мені... потрібна була хвилинка.
Я знаю, тебе щось турбує.
Я відчуваю. Ти весь вечір уникаєш мій погляд.
Ні, Коліне...
Якщо ти захопилась тоді в кареті, я зрозумію.
Якщо ти вже не поділяєш мої почуття.
Коліне, мені треба тобі дещо сказати.
Пен. З тобою все гаразд?
Коліне. Мені треба...
Елоїзо, хай принесуть зимний рушник.
- Пен. - Мамо, леді Денбері.
У нас новини.
Ми при надії.
Яка прекрасна новина!
Розкажімо родині, всі будуть у захваті.
Вибачте.
У мене оголошення.
Настав час покласти край спекуляціям.
Хочете знати, хто така леді Віслдаун?
Дізнаєтеся.
Вона — це я.
Міс Каупер, ви жартуєте.
Не жартую.
Я — леді Віслдаун. І ви маєте рацію.
Я можу робити все, що захочу.
Я не можу дихати. Не можу дихати.
Принесіть води.
Розступіться.
Пен!
Переклад субтитрів: Юрій Бик