Це ти — леді Віслдаун.
- Коліне, я... - Не заперечуй.
Я чув, що ти казала друкарю.
Подумати лише, я побіг за тобою, бо хвилювався,
боявся, що візник викрав тебе і повіз сюди.
А насправді
ти прекрасно знала, що робиш, бо це ти сьогодні друкувалася.
- Сьогодні ні. - Але у всі інші дні?
Хіба не ти весь цей час була леді Віслдаун?
Скільки разів ти мені збрехала.
Скільки речей понаписувала про мене і мою сім'ю.
- Коліне... - Я знав, що щось не так.
Але, дурний, звинувачував себе, так ніби...
ніби не заслуговував на твоє кохання.
Але це ти винна.
Я ніколи тобі не пробачу.
БРІДЖЕРТОНИ
Купуйте Віслдаун! Віслдаун!
Віслдаун!
Любі читачі й читачки,
якщо ви думали, що, розкривши свою особу, я втрачу голос,
подумайте ще раз.
Оце так!
Докорів я не боюсь, адже тепер ви знаєте, що я пишу
з одного з найавторитетніших домів Мейфера.
Авжеж, жоден дім не ідеальний.
Хоча є й такі, що такими прикидаються.
Візьмімо, наприклад, дім Бріджертонів з його блискучою репутацією.
Авторка цієї хроніки має сумніви в тому, що справді відбувається за його стінами.
Можна нам почитати?
Ні.
Відомо, що леді Вайолет Бріджертон
понад усе вихваляє кохання.
Але чи виправдовує кохання те,
що кілька її дітей заручилися з таким поспіхом?
Можливо, ця сімейка плутає кохання з хіттю.
А ще ж той факт, що в Бріджертонів стільки дітей.
Хтось замислювався, чому їх так багато?
Авторка цієї хроніки — точно.
Либонь, тому, що деякі з них можуть мати сумнівне походження.
Брехня!
Принесли Віслдаун.
Вона вже в нас, місіс Вілсон.
Ще одну Віслдаун.
Ґреґорі, дай сюди!
Ну добре.
СВІТСЬКА ХРОНІКА ЛЕДІ ВІСЛДАУН
Дякувати богові.
Любі читачі й читачки...
Cхоже, хтось видає мене за себе,
тож я більше не можу сидіти склавши руки.
Авторку цієї хроніки не хвилює,
на що люди йдуть з відчаю.
Плітки плітками, а я завжди кажу правду
і терпіти не можу обману.
Крессида Каупер авторкою цієї хроніки не є.
На моєму місці вона без сумніву написала б
про відмову лорда Блекберна сплатити великий борг
лордові Семсону цього тижня.
Або про той факт, що місіс Ньюем
вчора безцеремонно звільнила покоївку
тільки за те, що та попросила про вихідний.
І я навіть не згадуватиму
про дрібні знущання, які щодня терпить дружина містера Девідсона.
Але, от лихо, щойно згадала.
Я кажу вам усе це, щоб нагадати: авторка цієї хроніки,
справжня леді Віслдаун, завжди уважна.
Це якість, над якою міс Каупер треба попрацювати трохи більше.
Будеш тут, поки по тебе не приїде тітка Джоанна.
А доти тобі заборонено виходити з цього покою.
Щиро ваша, леді Віслдаун.
Добре, що цій виставі міс Каупер поклали край.
Тепер усі зможуть зосередитися на нашому майбутньому весіллі.
Хочу, щоб усі очі знаті дивилися тільки на тебе.
Скільки, думаєте, в знаті очей?
Удвічі більше, ніж людей, я так думаю.
До речі, відколи Пенелопа заручилася, Пруденс ні разу
не назвала мене дурбецалом, недотепою чи неотесаною довбешкою.
Починаю думати, що я розумна.
Ти розумна, кохана.
Я маю на увазі, що з нею щось не так.
Це правда.
Коли я хочу взяти її за руку,
вона висмикує її з набагато меншим ентузіазмом.
Найвишуканіший весільний сніданок, який лише бачив Мейфер.
Це буде наш тріумф, Пенелопо.
- Ти хіба не радієш? - Даруй, я на хвильку.
Знову стала прихильницею Віслдаун?
Цей номер особливо вдалий.
Варто почитати. Мені треба відволіктися.
- Вітаю. - Вітаю, Пенелопо.
Почитаю її...
он там.
Пен, ти це зробила. Крессиду повністю дискредитовано.
Не думала, що скажу це, але рада, що ти знов пишеш.
Він знає.
Колін пішов за мною вчора.
І що він?
Розлючений.
Якщо не передумає, ми одружимося, але він зі мною не розмовлятиме.
Я не знаю, що робити.
Я не допоможу тобі з цим.
Я вдячна за все, що ти для мене зробила,
але я вже почуваюся, ніби стою між вами.
- Може, так було завжди. - Неправда.
- Коліна ти знаєш давніш. - То була дурна закоханість.
З часом вона переросла в дружбу, але...
ти була моєю найкращою подругою, Ел.
Цей сезон без тебе був для мене мукою.
Я не можу втратити тебе остаточно.
Нікого з вас.
Я розумію.
Це моя проблема з Коліном. Не твоя.
Успіху тобі.
Тобі пощастило, що леді Віслдаун надрукувалася саме в той момент.
Дякую. Яка зухвала ця Каупер.
Ми запобігли кризі, безперечно.
Але тепер треба запобігти наступній.
Думаєш, я можу просити про аудієнцію з королевою цього тижня?
Боюся, вона пригнічена.
Не рекомендую говорити з Її Величністю
про Франческу і лорда Кілмартіна саме зараз.
Вона невдоволена, що Віслдаун знову вислизнула.
Франческа мала рацію.
Треба було підійти до неї на балі, коли була нагода.
Ти не зробила нічого поганого.
Ми завжди стараємося з усіх сил,
але світ не може триматися на наших плечах постійно.
Ти не схожа на себе.
Пробач.
Може, я переконаю Її Величність...
Ти не мусиш.
Це у вас спільне з братом.
Ви завжди так по-доброму прагнете допомагати іншим.
Ти ж знаєш, що моя дружба не залежить від твоєї допомоги.
Ти можеш на мене покластися, Аґато.
Завжди.
Навіть коли всі мої діти одружаться.
Дякую, Вайолет.
Це для мене багато значить.
Давно ти вже знаєш?
Я бачив, як ви з Пенелопою виходили з приватних покоїв,
а тоді знайшов її невдовзі.
- Я переконувала її сказати. - Ти мала мені сказати.
А ти — сказати, що кохаєш мою подругу, перш ніж вриватися зарученим у вітальню.
Я не знала до минулого року.
І мені було надто боляче про це говорити.
Я намагалася змусити її сказати тобі.
А тоді подумала, нав...
навіщо й тобі робити боляче?
Вона гарно пише цього року.
Дотепна і гостра на язик, так,
але вона ні про кого не написала нічого злого.
Якщо й так, то заслужено.
Ти забула, що вона написала про мене?
Це було не дуже добре.
Ти вже їй пробачила?
Я хочу.
А ти зумієш?
Вважай, що тобі
надзвичайно пощастило, що ти ніколи не кохала.
Ми прийшли.
Весільний сніданок тут?
Гадаєте, замало місця?
А скільки людей ми запрошуємо?
Дозвольте, покажу вам, як тут усе буде.
Це моя найулюбленіша...
Коліне...
хоча б глянеш на мене?
Мати цікавилася, чому ми не бачилися останнім часом,
і я не хотів викликати підозри.
Ти скасуєш весілля?
Я людина честі.
І ми були... близькі.
Може, це теж частина твого плану.
Нема ніякого плану, Коліне. Я кохаю тебе.
Яким буде цей шлюб?
Залежить.
Цього ранку не було Віслдаун.
Ти припиниш видаватися?
Я...
Я не знаю.
Переживемо весілля,
а тоді вирішимо, яким буде цей шлюб.
А тут у нас буде квартет, а може, і квінтет.
Запитаю, чи наречені
не хочуть чогось випити під час цієї тривалої екскурсії.
Приємно бачити тут містера Бріджертона.
Так.
Заручена пара має хотіти проводити час разом перед весіллям, ні?
Леді Бріджертон, не знаю, в чому річ, чесно.
Я теж.
Сер.
До вас заходила гостя, поки вас не було. Залишила записку.
Дякую.
«Будь ласка, дозволь пояснити. Тіллі».
Я хотіла...
спершу приватно поговорити з тобою про мою ситуацію з Полом.
Але потім нас спіймали, так би мовити.
І що це за ситуація?
Мої стосунки з містером Суаресом схожі на наші з тобою.
Дружні, невимушені,
іноді інтимні.
Але містер Суарес любить близькість і з чоловіками.
Він думав, що у вас був певний спільний...
момент.
Я знав чоловіків, як містер Суарес,
але сам ніколи не відчував спокуси... раніше.
- А тебе спокушає кожна зустрічна жінка? - Ні.
Наш світ, наскільки ми знаємо,
простягається на тисячі кілометрів, охоплює багато мільйонів людей,
а втім, нам усі втовкмачують,
що єдині люди, варті розмови —
якась тисяча мешканців,
що населяє Гросвенор-сквер і околиці.
Ми причепурюємось і ходимо на прогулянки.
Залишаємо візитки й одружуємось.
Ми граємо за правилами.
І рідко хоч на мить ставимо під сумнів їхнє значення.
У суспільстві стільки всього неприродного.
Але почуття між двома людьми,
незалежно від статі,
це найприродніша річ у світі.
Якщо ти нічого не відчув до м-ра Суареса,
тоді продовжмо вдвох, ти і я.
Але знай...
моя прислуга вміє мовчати.
Так.
Мем.
До вас лорд Андерсон.
Хай заходить.
Леді Бріджертон, радий вас бачити.
І я вас, лорде Андерсон.
Давно не бачились.
Надто давно.
Хочете торта? Чаю?
Залюбки.
- Як ся маєте? - О, я...
Ну, Франческа тримається від мене на відстані
поки що.
Я казала, що вони з лордом Кілмартіном таємно заручені?
Не чув такого.
- Мої вітання. - Дякую.
Але ми ще чекаємо на благословення королеви.
Це очікування може бути доволі затяжним, на жаль.
Аристотель каже:
«Корінь терпіння гіркий, але плід його солодкий».
Леді Бріджертон,
коли справи Франчески і лорда Кілмартіна владнаються,
як думаєте, чи могли б ми двоє
почати щось разом?
Я не проти нових починань.
Але я знатиму, чи готова до цього,
тільки коли всі справи владнаються.
Особливо тому, що я не єдина, кому треба владнати справи.
Ми отримали листа від тітки Джоанни.
Вона мала б виїхати по тебе сьогодні.
Думаю, за тиждень-два буде тут.
Мамо, будь ласка.
Ти маєш покласти цьому край.
Я нічого не вдію.
Твій батько пригрозив і мене відправити в провінцію, якщо я втручуся.
А якщо проженуть і мене, то ти ніколи не повернешся в суспільство.
Але ми зробили це разом.
Я ж казала тобі уникати цієї Бріджертонівни.
Якби ти мене послухала, нічого цього не сталося б.
Нащо було писати такі жорстокі речі про Бріджертонів?
Не можна було обрати іншу сім'ю?
Бріджертони так часто фігурують у Віслдаун,
що було б дивно їх не згадати.
І звісно ж, опустити їх на землю теж не зашкодило.
Чому це тебе зараз хвилює?
Може, не треба було зраджувати Елоїзу.
Вона єдина, хто показав мені справжню дружбу.
І де ж вона? Чому не втішає тебе?
Хіба я тебе не навчила,
що в цьому світі кожен сам за себе?
Особливо жінки.
Так, навчила.
Було б розумно цього не забувати.
Розумію, пити — це традиція,
та якщо жеребець забагато вип'є перед весіллям,
то ризикує, що його підстрелять.
Ну то не відставайте, щоб були ще інші мішені.
Не думаю, що хтось зможе нині з тобою зрівнятися.
- Думав, ви не охочий випити. - Ні, не охочий.
Але я не до вподоби вашій матері.
- Ні, ви їй не не до вподоби. - Дозволь мені.
Лорде Кілмартін, наша мати вас обожнює.
Але вона також одержима великими історіями про кохання.
І що йому робити? Дайте йому практичні поради.
Якщо чесно, зробіть щось дурне.
Щось сміливе. Заявіть про себе.
Покидайте каміння? Покидайте каміння у вікно Франчески.
Ні.
Ви надто сильно стараєтеся бути шанобливим.
Сміливе?
Якщо маю бути сміливим, то треба про це поміркувати.
Мабуть, я теж поїду додому.
Дивно пити в іншому клубі.
Ні.
У нас із місіс Мондріч дуже зайняті дні.
Я виснажений.
Побачимося завтра, рано-вранці.
Ходімо.
Може, нам теж час.
Іди. Мені не завадить побути наодинці.
Усе добре?
А в тебе?
Я сподівалася, що ти зайдеш у ніч перед весіллям.
Женев'єво, Колін знає.
От халепа.
Він не знає про твою участь.
Це добре.
А ти як?
Відчуваю полегшення, певною мірою.
Було нестерпно приховувати цю таємницю.
Та він мене ненавидить.
І має повне право.
Я от-от вийду за коханого чоловіка, і...
не знаю, чи я його достойна.
Ти приймала погані рішення свого часу.
Ти була дівчиною, що не знала, яку силу має.
- Це мене виправдовує? - Ні.
Назад вороття немає.
Можна лише не відступати від своїх рішень
і дивитися вперед.
Публікуватимешся далі?
Цього тижня я стрималася заради Коліна.
Я намагалася покинути хроніку
до того, як він дізнався. І почувалася, ніби втрачаю частину себе.
Не буває справжнього кохання,
якщо спершу не прийняти себе справжню.
З надвечір'ям весілля тебе.
ЛЕДІ ТІЛЛІ АРНОЛЬД МЕЙФЕР
Що ти тут робиш?
- Я була... - Ні. Ліпше не відповідай.
Я явно зловив тебе за якимись таємними заняттями.
Не хочу знати.
А за якими «таємними заняттями» я зловила тебе?
Сам уночі перед нашим весіллям?
Яке ти маєш право таке мене питати?
Після всіх своїх секретів, усієї цієї багаторічної писанини,
усієї шкоди, яку ти заподіяла.
Ти правий.
Я розумію, скільки шкоди я завдала, і мені дуже жаль.
Про що ти думала, коли писала про Елоїзу?
Я намагалася її захистити. Тепер розумію, як помилялася.
А про міс Томпсон?
- Ти її викрила. Розорила. - Я думала, що захищаю тебе.
- То треба було сказати мені особисто. - Знаю.
Чи ти мене недостатньо поважаєш?
Ясно, що так і є,
після того, що написала про мене,
ніби я сам себе не знаю.
Про що ти тоді думала?
Я думала,
що хотіла старого Коліна, якого я знаю.
А не стоїка, яким ти повернувся
і поводився, мов тобі на все байдуже.
Це ж ти.
Лагідний, чуйний, часом запальний, добросердий чоловік, якого я кохаю.
Треба було самій тобі сказати. Я стільки всього мала зробити.
А тепер з упевненістю, яку ти допоміг мені знайти, я нарешті можу.
То тобі більше не потрібна Віслдаун.
Мені більше не треба ховатися за нею,
але я не кажу, що в ній немає цінності.
Знаєш, що найпринизливіше?
Ти стільки говорила про мій щоденник, ніби я якийсь визначний письменник.
Коли насправді
це твої твори видані й відомі на весь Мейфер.
Коліне, я говорила серйозно.
Ти наражаєшся на небезпеку тут уночі
і взагалі, живучи подвійним життям.
- Я обережна. - Ти безрозсудна.
- Я можу про себе подбати. - То навіщо тобі я?
Бо я кохаю тебе!
Я кохаю тебе.
Не рухайся.
Побачимося завтра.
- Знаю. Я ж казав. - Так.
Ніколи такого не забуду. Як і хорошу гру. Думаєш?
Ось ти де. Ми вже думали йти спати.
Вже дуже пізно, Коліне.
Кейт!
Де ти був?
А про мене забув?
Що ви тут робите? Думав, ви приїдете тільки завтра.
Нас викликала твоя мати.
Запідозрила щось недобре.
Вона дійсно знає все.
Що там у вас із Пенелопою?
Усе добре.
Запах зброджених фруктів від тебе вказує на інше.
Ми святкували.
Святкувати — це дві склянки. Пляшка — це крик на поміч.
Я не хочу перекидати свій тягар на вас
і ваш ідеальний шлюб.
Думаєш, наш шлюб ідеальний?
А що, ні?
Зараз ми щасливі. Але так було не одразу.
І до вівтаря ми пішли не одразу.
Ви з Пенелопою близькі багато років.
Так, але... Я вже не впевнений, чи справді її знаю.
Що сталося?
Це нас не стосується.
Усі мають секрети
і роблять у житті помилки.
Але не просто ж так
Пенелопа дорога тобі стільки часу.
Чи справді те нове, що ти дізнався, усе перекреслює?
Тоді не дозволяй одній помилці визначати всі ваші стосунки.
Шлюб вимагає важкої праці.
Але він того вартий.
Наш шлюб не вимагає праці.
Ти сьогодні нестерпний.
Може, це через пізню годину.
Побачимося завтра в церкві.
Добраніч.
Я перед другим весіллям теж випив цілу пляшку,
щоб відсвяткувати.
Три сирих яйця вранці.
Твій лакей не винен.
Я прокрався.
У ніч, коли ти втекла...
майже втекла,
я не розумів, від чого ти втікаєш.
Мені було десять.
Про навколишній світ я знав лише те,
що він небезпечний для юних леді.
І я подумав, якщо затримаю тебе ще на трохи,
то встигну довести тобі, що я достойний.
Нашому батькові, тобто.
Тобі.
Я чув, як зневажливо ти висловлювалася про себе юну.
Але ти була рішучою навіть тоді.
Взяти хоча б твою мрію про втечу.
У тобі завжди було щось,
була відвага, яка мені навіть не снилася.
Я стільки разів жалкував, що не виступив проти нього.
Не заступився за тебе. За себе.
Ти не єдина,
кого змусили почуватися неповноцінно.
Чому ти ніколи
не казав мені цього раніше?
Бо я не тільки захоплювався тобою,
а й боявся тебе.
Яку страшну істоту я створила.
Можливо, я підсвідомо наслідувала батька.
Ти геть не така, як він.
Окрім ціпка.
Але твій — куди стильніший.
Про мій ціпок навіть не мрій.
Певно, ти успадкував усі здорові суглоби.
Я була суворою з тобою.
Нарешті моє життя повне радості.
Я боялася, що ти відбереш її в мене.
Якої б радості я не прагнув,
я дуже сподіваюся, що ти будеш її частиною.
Я таки мушу поговорити з лакеєм. Вони мають пильнувати вхід.
Ходімо. Нам ще на весілля їхати.
Готові одягати сукню?
Так, Варлі.
Ти будеш найпрекраснішою нареченою.
Що це з вами?
Ваша Величносте, я підвернула ногу, ганяючись за кур'єром.
Зрозуміло. І що ви дізналися?
Він сказав мені...
Він не знає, хто така Віслдаун,
але каже, що більшість його покупців живуть у Мейфері.
Тож він вважає, що леді Віслдаун теж мусить жити там.
Дякую.
Ми перевіримо.
Ваша Величносте.
Я багато міркував
над загадкою пошуків вашої авторки
і дійшов висновку,
що, можливо, леді Віслдаун —
зовсім не леді.
Розумієте, Ваша Величносте,
леді Віслдаун — це псевдонім,
а тому я гадаю, що вона може бути чоловіком.
Дякую.
О, це леді Берреґен, на чий обід ми не прийшли, не забувай.
І тепер вона чекатиме нас на наступний ще більше.
Люблю весілля.
Наше було ідеальне.
Починається.
Ти готова?
Дорогі закохані,
ми зібралися тут перед лицем Бога і вірян,
щоб поєднати цього чоловіка
і цю жінку узами священного шлюбу.
Чи хочеш ти взяти цю жінку собі за дружину
і жити разом у священних узах шлюбу?
Чи покинеш усіх інших, щоб бути лише з нею,
поки ви обоє живі?
Я, Колін Бріджертон,
беру тебе, Пенелопу Фезерінґтон,
собі за дружину,
щоб любити і берегти.
Я, Пенелопа Фезерінґтон,
беру тебе, Коліне Бріджертон,
собі за чоловіка,
щоб любити і берегти.
Цією обручкою я беру тебе в дружини.
Своїм тілом я тобі вклоняюсь.
Рука в руці,
я оголошую вас чоловіком і дружиною,
в ім'я Отця і Сина, і Святого Духа.
Амінь.
Мамо, ти перевершила себе.
Подобається?
Він просто неперевершений.
Вітаю, Пенелопо.
Ти дійсно винятково гарна наречена.
А тепер скажеш, що думаєш насправді?
Я насправді так думаю.
Дякую.
Це було найпрекрасніше весілля.
Дякую, Гіацинто.
А Пенелопа — неймовірна.
- Це... - Нічогенький весільний сніданок.
Ми з Маркусом увійшли разом, але нас розділив
величезний потік гостей.
У вас уже ліпший настрій?
Так.
Миритися — завжди приємно.
Може, і вам варто спробувати.
Я маю такий намір.
З тобою все добре?
Я бачив, як ти плакала.
Бо шлюб забрав у мене ще одну подругу.
Або від пороху.
Якого брата чи сестру ти любиш найбільше?
Ґреґорі, звісно.
Он як. Ну, справедливо.
Але я знаю, що у твоєму серці є місце для всіх нас.
Любов невичерпна, Елоїзо.
Тобі пощастило мати таку подругу, як Пенелопа.
І такого друга, як Колін.
Тут теж багато пороху.
Вибач. Піду знайду шампанське.
- Ваш чай, міс. - Мені потрібна твоя допомога.
Будемо раді вас бачити.
Ми обов'язково постараємося прийти.
- Так, звичайно. Гарної вечірки. - Чудово.
- Дякую. - Дякую.
Містере і місіс Мондріч?
Так.
- Були листи від Едвіни? - Один чекав на мене вдома.
Вона пише, що її новий чоловік
не лише любить читати, але й заразив її
любов'ю до природи.
- Твою сестру? - Шок, я знаю.
Вона навіть їздила верхи.
Я так їй заздрю.
Ти не уявляєш, яке чарівне наше місто в Індії.
Я так давно не їздила там верхи.
Я б хотів його побачити.
І то скоро.
- До народження дитини. - Зараз?
Звісно, я хочу поїхати з тобою колись,
та туди місяці дороги.
А якщо вирушимо зараз, буде час, щоб підготуватися до пологів там.
Я знаю, наскільки тобі подобається наше життя тут.
Ти стала невід'ємною частиною нашої сім'ї.
Але мені здається, що чогось бракує.
А як же твоя мати?
Вона пропустить народження онука.
Наша дитина...
завжди буде Бріджертоном.
Але вона має знати, що вона і Шарма теж,
знати свою історію.
Я теж маю знати, щоб ми разом могли ділитися цією історією з нашою дитиною.
Мати зрозуміє.
І ми ж повернемося.
Не змушуй мене кохати тебе ще більше. Я не витримаю.
- Просто чудово. Всього найкращого. - Дякую.
Пенелопо, тобі подобається?
Дуже. Хоча трохи важко звикнути.
Весілля — не для нареченого з нареченою,
навіть коли в них усе добре.
Дякую.
Що дала розібратися з усім самій.
Весілля саме себе не спланує. Я не мала часу втручатися.
Що б там не було,
я знаю, ти впораєшся.
Важливо те, що ти вже заміжня.
- Ми могли б... - Я...
Могли б відійти звідси?
Я стільки часу отак чіплялася за стіни.
- Більше не хочу. - Куди пропонуєш піти?
Може...
на середину.
Я більше не в силах зустрічати гостей.
Тоді можемо потанцювати.
Це ж весільний сніданок.
- Ще навіть сонце не зайшло. - Знаю.
Але я хочу потанцювати з чоловіком при світлі дня.
Ми танцювали в церкві, можемо і тут.
Гаразд.
Хочете потанцювати?
Лорде Кілмартін. Ви ж не серйозно.
Чому це?
Не думала, що ви танцюєте.
Може, й ні.
Але, можливо, нам треба сміливіше заявляти про себе.
Леді Бріджертон.
Дякую за запрошення.
О, лорде Андерсон, я рада, що ви приєдналися.
Разом із сестрою.
Так. Ми владнали всі справи.
А ви?
Гадаю, я скоро теж їх усі владнаю.
- Він поспішає. - У них гарний темп.
Ні. Вони.
Наша сім'я щаслива і згуртована.
Не сприймай це як належне.
Її Величність Королева.
- Це королева. - Що вона тут робить?
Леді Фезерінґтон.
Ваша Величносте.
Усі, хто не Бріджертон, можуть покинути залу.
Негайно.
Пенелопо.
Ти тепер Бріджертон.
Хтось у цій залі дещо приховує.
І я не піду,
поки ця людина не вийде наперед і не скаже правду.
Що довше ви зволікаєте, то більше я дратуюся.
Вийдіть наперед.
Зізнайтеся.
Це я.
Я дещо приховую.
Ви?
Так.
Я заручена з лордом Кілмартіном.
Мене упокорив інтерес Вашої Величності до моєї особи,
настільки, що я побоялася заявити про це.
Та я кохаю лорда Кілмартіна.
І планую вийти за нього.
Зі згоди Вашої Величності,
звісно.
Це не велика таємниця, міс Франческо.
Ваші романтичні почуття вже давно ні для кого не секрет.
Вам не потрібна моя згода.
Та я прийшла сюди не через це.
Я говорю про Віслдаун.
Я знаю, що вона в цій залі.
Торік я була близько.
До неможливості.
А тепер, тільки-но дівчина Кауперів опублікувала брехні про цю сім'ю,
Віслдаун раптом мчить друкуватися.
Звісно, вона підозрювала, що міс Каупер збиралася написати.
Це і спонукало її покинути схованку. А чому?
Авжеж тому, що вона — одна з вас.
Ваша Величносте.
Запевняю, якщо б таке коїлося в моєму домі,
я б дізнався
і давно поставив би на цьому хрест.
Що ж.
Можете ще потримати язика за зубами.
Скоро я його розв'яжу.
Я не знала, що буде з вами, якщо скажу.
Добре, що не сказала.
Але це чіткий знак стати на правильну дорогу.
Час відмовитися від хроніки.
Згодна?
- Коліне, я... - Врешті-решт вона знайде тебе.
І поки ти Віслдаун, ця брехня завжди нависатиме над усіма нами.
Ти знаєш, як воно,
не мати у світі місця, де можеш бути собою?
Ти не можеш цього знати, бо ти не жінка.
Ти маєш вибір бути тим, ким хочеш,
а єдиний вибір жінок —
приховувати від світу те, що він не прийме.
Я — Віслдаун.
Я цього не зміню.
Я не можу на це погодитись.
Коліне, це наша шлюбна ніч.
Нині я спатиму на дивані.
Знайду нашу карету.
Усе буде добре.
Кажу тобі.
М-ре Бріджертон.
Бенедикте.
Радий знову вас бачити.
А я — вас.
Я думав про вашу пропозицію.
І?
Ну...
ДРУКАРНЯ «В. СМІТ І СИНИ»
Вітаю, мем.
Ви загубились?
Ні. Я прийшла по оплату.
За минулотижневий номер Віслдаун?
Який прийшов з дому Кауперів?
Ми її не друкували.
- Узагалі ніколи. - Зрозуміла.
Я вже була в трьох друкарнях. Їх же не може бути так багато.
Але ви — не вона, так?
Завжди хотів її зустріти.
Мій попередній шеф друкував для неї.
Але він казав, що вона руда.
А що ще він говорив?
Переклад субтитрів: Юрій Бик