Godmorgen.
Har du sovet godt?
Med mellemrum.
Jeg spiser i Bridgerton House.
- Men min mor kommer. - Jeg lader dig og din mor få fred.
- Du behøver ikke at gå. - Det vil jeg.
De har en gæst i stuen.
Server te. Jeg er ikke klar.
Godmorgen, mama.
- Cressida. - Godmorgen.
Du havde vel en dejlig brudenat?
Hvad vil du?
Jeg aflægger blot visit hos den højagtede lady Whistledown.
Jeg kender din hemmelighed.
Hvad du end mener at vide, tager du fejl. Vær rar at gå.
Når man tænker tilbage, giver det god mening.
Ingen ville mistænke dig, da du ikke er mindeværdig.
Din mine er fornøjelig.
Desværre kan jeg ikke dvæle ved den, da jeg er låst inde,
indtil min faster bortfører mig til landet.
- Rejser du fra byen? - Ja. Men ikke til faster Joannas hjem.
Ser du, du vil betale mig det dobbelte af dronningens dusør,
så jeg kan slå mig ned i udlandet.
Ellers fortæller jeg alle, hvem du virkelig er.
Ingen vil tro dig, Cressida. Din agtelse kan ikke blive ringere.
- Miss Cowper. - Lady Featherington.
Penelope og jeg drøftede netop, om jeg er troværdig.
Lad os opklare det.
Tænk på hendes kærlighed til det skrevne ord.
Og tænk på, hvor nem hun er at overse,
hvorfor hun kan forsvinde i lange tidsrum.
Og hvordan hendes fjender bliver ydmyget på tryk.
Spørg så Dem selv,
hvorfor De var så længe om at indse, at hun er den sande lady Whistledown.
Betal mig, eller jeg røber sandheden for hele det fine selskab.
De må have en god morgen.
Penelope...
Sig, det ikke er sandt.
For en gangs skyld lyver Cressida ikke.
Ved hvert eneste bal forsvinder du på et tidspunkt.
Jeg troede, det var, fordi din pli slap op.
men nu ser jeg, hvor dum jeg har været.
Mama...
Du har skrevet rædsomme ting om dine søstre, om mig, om dig selv.
Jeg har gjort alt for at frelse os fra fordærv flere gange,
men under mit eget tag
har min datter lagt kimen til vores fordærv.
Hvor kunne du, Penelope?
Ved din mand besked?
Han må ikke få nys om denne nye skandale.
Hvis mr. Bridgerton opdager,
at dine handlinger har ført til afpresning,
kan han kræve en ophævelse, som enhver biskop vil give ham.
Jeg vil ikke lyve længere.
Jeg må sige det til Colin.
Jeg ville forbyde det.
Men du retter dig tydeligvis ikke efter mig.
Jeg må i tøjet.
De spiller uovervejet i dag, lady Danbury.
Spillet vil ikke vare længe.
Hendes Majestæt har ikke været karrig med beskyldninger på det seneste.
Jeg tænkte nok, vi ville komme ind på det.
Bridgertons nyder Deres yndest.
Men det var ikke en beskyldning.
Det er sandheden.
Jeg er meget tæt på at finde lady Whistledown.
Og hvad agter De at gøre, når De har afsløret hende?
Jeg vil have vundet.
Og så?
Vil De befale hende ikke at skrive mere?
Sætte hende i et fangehul?
Hvad er det, De forsøger at sige?
Da Whistledown begyndte at skrive,
antog jeg, hun havde en vis magt i det fine selskab.
Men i hendes seneste numre står det klart,
at der er en sårbarhed, et forsøg på at finde sig selv.
Ved De, hvem Whistledown er?
Er det derfor, De forsøger at beskytte Bridgertons?
Jeg er på sporet, ikke sandt?
Jeg siger blot,
at lady Whistledown måske ikke forsøger at slå Dem i Deres eget spil.
Måske forsøger hun blot at forblive en brik i spillet.
En sårbar brik.
Måske en følelse, De kan nikke genkendende til?
Måske for længe siden.
De kunne have stillet mig skakmat, lady Danbury.
Det er jeg klar over.
Men så ville spillet slutte hurtigt.
Og det er vel ikke morsomt?
Vi bør gøre efterårsgarderoben klar.
Er det derfor, du ikke nyser mere, Alby?
- På grund af det varme vejr? - Det skyldes ikke vejret.
Det var nervøs nysen lindret af vores ægteskabelige lykke.
Jeg forsøger at udholde kulden. Skal jeg også udholde, at I blamerer jer?
- Skal vi gå hjem, min elskede? - Ingen ville bemærke det.
Nu da Penelope er gift med sin Bridgerton, er vi uinteressante.
Når vores maver vokser, vil anerkendelsen af vores anstrengelser vokse.
Har du nogensinde set en svanger kvinde til et bal, Philippa?
Tja... nej.
Nej, for når det kan ses på kvinder, forventes de at trække sig tilbage.
Jeg vil ikke trække mig i stilhed.
Jeg vil gøre alt for, at du undgår den skæbne.
Godt.
For Philippa og jeg vil afholde et bal.
Med farven lille som tema.
Og orange!
Der skal være krystal og guld og blomster i hundredvis.
Og vi kan have insekter!
Og... kan vi drøfte et budget?
Naturligvis. Det skal være meget, meget stort.
Bør vi vise os offentligt?
Dronningen kender til forlovelsen. Der er intet at skjule.
Hun tror, at en af os er Whistledown.
Og som husets matriark ved jeg, at det er ingen af os.
Lige nu er det bedste at begive os ud,
så ingen begynder at tro, vi har noget at skjule.
Måske vil det overbevise dronningen om, at hendes beskyldninger er grundløse.
Spis nu.
Kan I se?
Vi er ude som enhver anden familie,
spiser is og planlægger brylluppet.
- Der skal vel være bryllup? - Naturligvis.
Men John og jeg vil søge om tilladelse
til at holde en enkel, lille ceremoni derhjemme,
hvorefter vi vil flytte til Johns familiegods.
For at undgå at vække dronningens vrede.
Ja, det er nok klogt.
Og Deres gods i Oxfordshire ligger næppe mere end et dagsridt væk?
Faktisk vil vi gerne bosætte os på Johns
største gods.
I Skotland?
Hvor præcis ligger det? Ligger det nær ved grænsen?
Nej. I højlandet.
Men der er ikke langt til Glasgow.
Det må ligge mindst 14 dages ridt væk.
Derfor holder jeg af at bo der.
Afstanden skaber virkelig en fornemmelse af fred.
Jeg glæder mig til stilheden.
Hvordan går det?
Jeg forsøger at glemme i går.
Det glædede mor, at dronningen beærede jer med et besøg.
Familien skal nok klare sig.
Tror du på det?
Jeg overlevede dronningens anklage om at være Whistledown.
Dog ikke uden skrammer.
Gør ikke dit ægteskab til skrammen.
- Nej. - Du ved, du vil komme overens med...
Penelope. Hvad gør du her?
Jeg ventede ikke at se dig før senere i eftermiddag.
Hun ved besked. Vis du blot din vrede.
Vi bør ikke drøfte det i miss Bridgertons påhør.
- Hun ved også alt. - Herligt.
Dejligt, at hele Mayfair ved besked før din mor.
- Og hvorfor ved vi nu alle alt? - Fordi Cressida har afsløret mig.
Hun kræver £10.000 for at tie.
- Det mener du ikke. - Hvordan gik det til?
- Det ved jeg ikke. - Det er ligegyldigt nu.
- Vi må forhindre, at hun røber det. - Jeg beder ikke om din hjælp.
Du bestemmer ikke, hvad vi gør.
Hvis miss Cowper udspreder det rygte,
vil det besudle navnet Bridgerton. Hele familien.
- Og ingen skal afpresse min hustru. - Det er en lettelse.
Det er sødt af dig, Colin, men...
...jeg kan betale.
Har du tjent så stor en sum?
En anelse mere, ærligt talt.
I al den tid?
Du giver ikke miss Cowper en penny.
- Men det er min... - Betaler De, mr. Bridgerton?
Bestemt nej.
- Ingen betaler. - Hvad skal vi så gøre?
- Lad mig nu bare... - Jeg vil ikke krybe for miss Cowper.
Jeg besøger hende i morgen.
Hun må indse, at hendes fremfærd er ødelæggende for alle.
Det er den eneste udvej.
Mr. Bridgerton.
Lady Cowper.
Jeg ønsker at tale med Deres datter.
På trods af, hvad man måske mener,
fornærmer De mig, hvis De tror, dette ikke er et respektabelt hjem.
Mor, gå.
Det er uden betydning nu. Vær rar at gå.
De får fem minutter.
Jeg antager, Deres mor ikke ved, De afpresser min hustru?
Jeg stoler ikke på andre end mig selv.
Det må være ensomt.
Jeg har oplevet ægte ensomhed på mine rejser.
Arme mr. Bridgerton.
Rejser rundt på kontinentet og ser verdens seværdigheder,
som kun en mand kan gøre.
De lyder som Eloise.
De har ret. Det er et privilegium at rejse.
Men i det forgangne år længtes jeg efter nyt hjemmefra.
Fra Penelope faktisk.
Men jeg hørte ikke fra hende.
Eller fra andre for den sags skyld.
Det føltes, som om alle havde travlt med deres liv
og ikke havde brug for mig.
Så jeg forsøgte at hærde mig selv
og blive en mand uden egne behov.
Jeg kan ikke anbefale at vælge den vej.
Mr. Bridgerton, jeg er forvirret.
Det lader til, De vil have sympati.
Men det er mig, som skal have betaling.
Jeg ønsker ikke sympati.
Jeg appellerer til Deres barmhjertighed.
Penelope er ingen skurk.
Tro mig.
Jeg forstår, hvorfor man kan hade Whistledown.
Hendes ord er sårende og bidende.
Og dog vil hendes læsere betale for at læse om sig selv uge efter uge.
De lyder ikke, som om De hader Whistledown.
De lyder misundelig på hende.
Det er jeg ikke.
Min pointe er, at der er Whistledown, og så er der Penelope,
som har oplevet en ensomhed, vi to ikke kan sætte os ind i.
Tænk at blive overset i en sådan grad, at man føler sig usynlig.
Det undskylder ikke, hvad hun har gjort, men det er måske forståeligt,
at hendes skrift har afspejlet den grusomhed, som omgav hende.
En grusomhed, De vist også har mærket.
Penelope angrer sin rolle i Deres misere.
Og hun hudflettede Dem ikke i sit seneste nummer.
Hvis selv Penelope kan vise Dem velvilje,
kan De så ikke se, at folk også vil tilgive Dem?
Og Deres far vil byde Dem velkommen hjem til London, når dette er glemt.
Familiens kærlighed varer ved.
Det er forskellen på Dem og mig.
De tager det for givet, at Deres familie altid vil støtte Dem.
Vi er ikke ens, mr. Bridgerton. Det bliver vi aldrig.
Miss Cowper. Miss Cowper!
Miss Cowper!
Ingen vil tro Dem fremfor os. De har ingen beviser.
En bogtrykkerlærling vil bekræfte, det er sandt,
for at kunne møde den sande lady Whistledown.
Betal mig senest ved Dankworth-Finch-ballet.
Ellers røber jeg den følgende morgen alt.
Med tanke på den manglende støtte, jeg vil møde i fremtiden,
beder jeg måske ikke om nok fra Dem.
Bare lidt flere penge til sæsonens bedste bal.
Tænk på små dyr med mange ben.
Det skylder du os. Penelopes bryllup var langt dyrere end vores.
Fordi I giftede jer med mænd uden titler.
Penelope giftede sig med en rig Bridgerton.
Som vil sørge for dig i alderdommen. Hvorfor holde på pengene nu?
Luk os ind.
Det passer ikke så godt. Jeg venter en gæst.
Hvem?
Frygt ikke, de damer.
Blandt alle Londons tjenestefolk ved jeg mest om
at udrette mere for mindre.
Mine søstre bliver da glade, når jeg får ødelagt alt.
Kan vi stile lidt højere med den positive tankegang?
- Colin kan være meget overbevisende. - Jeg er ikke urolig for ham.
Cressida har sine fornuftige øjeblikke. Forhåbentlig i dag.
Kunne du lide hende?
Eller ville du bare straffe mig?
Så smålig er jeg ikke.
I starten syntes jeg om hende.
Men måske var indledningen af venskabet forårsaget af et gran af smålighed.
Fortæl, hvad du læser.
Jeg har desværre fejlet.
Og nu ønsker hun det dobbelte.
£20.000?
- Hun er gal. - Det har jeg ikke.
Der er mere. Hun kræver, du i dit skrift genopretter hendes omdømme.
Jeg beklager, jeg...
Jeg har gjort det hele værre.
Det hele er min skyld.
Hvad gør vi nu?
Måske havde Penelope ret i, vi skulle have betalt.
Jeg har midlerne.
Benedict skal godkende en så stor udgiftspost.
- Vil du røbe Penelope for din bror? - Nej. Jeg må finde på en løgn.
Vi beskytter hendes identitet.
Nå.
Cowper-pigen ønsker vel, at du skriver
nogle få rosende ord om hendes udseende og charme.
Det er intet godt udfald.
Det er, hvad jeg kunne forvente fra Cressida.
Jeg er meget taknemmelig for al din hjælp.
Lader Hendes Majestæt til at ville indstille sin jagt?
Jeg håber, hun snart finder en anden adspredelse.
Og desangående...
Den er ret stærk.
Kun skotterne kunne opfinde en sådan drik.
Den er nødvendig mod den bitre kulde deroppe.
Gør mig ikke mere bange, end jeg er i forvejen, Agatha.
Jeg ville ikke være bekymret.
Francesca lader til at have fundet et indre mod.
Ja, det har hun.
Hun bruger det til at komme så langt væk fra sin mor som muligt.
Jeg købte den på en rejse til Skotland for mange år siden.
Først var den ganske kras ved ganen.
Men den vinder ved nærmere bekendtskab.
Den er stadig kras.
Du kan regne med min støtte i Francescas fravær.
Og ligeledes min brors.
- Hvis du ønsker den. - Det behøver vi ikke at tale om.
Men det bør vi måske?
Lord Anderson har været den fuldendte gentleman.
Og med din velsignelse...
Jeg skal ikke give eller nægte jer min velsignelse.
I er voksne mennesker.
I kan gøre, som I vil.
Jeg bad jo ikke dig om tilladelse.
Pludselig glider den let ned.
Du ved besked.
Ikke sandt?
Jeg ved, far var et godt menneske.
Og at du har været en rigtig god ven.
Mere behøver jeg ikke at vide.
Og min bror er et godt menneske.
Og du er en god ven.
Og mere behøver jeg ikke at vide.
Men spolerer han det mellem jer, vælger jeg dig fremfor ham.
- Han dårskab skal ikke koste mig dig. - Den magt har ingen mand.
Kan I tænke jer os til et bal?
Hvordan skulle vi forklare det for enkefru Cheltenham?
Vi måtte koordinere vores historier.
- Du ville ikke vise dig ved et bal. - Sandt nok.
Hvordan udholder du selskabslivet?
Jeg har megen kærlighed at give af.
Kærlighed til lidt småsnak.
Og til et godt selskab.
I særdeleshed et selskab på tre.
Godnat, sir.
Jeg vil blot hente et tæppe til sofaen.
Naturligvis.
Jeg drikker te hos mor inden din søsters bryllup.
Jeg vil spare dig for at dele vogn med mig.
COLIN BRIDGERTON PARIS, FRANKRIG
MED VENLIG HILSEN PENELOPE
Frue.
- Er Penelope kommet? - Jeg kan ikke holde ham hen længere.
Advokaten. Han er her.
Så må De vel vise ham ind.
- Lady Featherington. Walter... - Walter Dundas, jurist. Det husker jeg.
De vil velsagtens lykønske os, fordi min datter har giftet sig
ind i en af de mest agtede og respekterede familier i det fine selskab?
Beklageligvis ikke. Jeg kommer ikke i et glædeligt ærinde.
Men nogle har fortalt mig, at en ende på bedrag bringer lettelse.
Jeg håber, De har beviser for alle de anklager, De fremsætter.
Ikke de beviser, jeg ledte efter, men beviser nok.
Pengene, De arvede fra Deres tante Petunia.
Jeg fandt det påfaldende, at De kom til penge,
netop som Jack Featherington stak af med Deres.
Og tante Petunias naboer i Cornwall giver mig ret.
Jeg erfarer, at hun levede i evig fattigdom.
Hvem siger, hun ikke var god til at spare
og levede nøjsomt, så det en dag kunne komme andre til gavn.
Hendes kreditorer.
Åh, lady Featherington.
Jeg ved, at Deres midler stammer fra Jack Featheringtons ulovligheder.
Og jeg mener, at staten vil medgive,
at Featheringtons titel bør overgå til en mere
samvittighedsfuld familie.
Jeg fremlægger min sag for myndighederne i denne uge.
Farvel.
Penelope.
Er det sandt?
Er det pengene, som fætter Jack stjal fra det fine selskab?
De havde mindre brug for pengene, end vi havde.
- Du stjal fra dem! - Og du ydmygede dem.
Du stjal deres værdighed. Du og jeg har gjort det samme.
Du har begået en forbrydelse!
Jeg var nødt til det for at beskytte familien.
Hvem beskyttede du med dit skrift?
- Mig selv! - Nåda. Mod hvem?
Javel.
Altså, det er...
...ikke let at være mor.
Hvordan skulle jeg opfostre døtre, når jeg altid havde lært,
at man kun har magt via en mand?
Det, du har udrettet, har du udrettet selv.
Selv om jeg ikke bryder mig om, hvad du har skrevet gennem årene,
fortryder jeg, at jeg overså dig så længe.
Både du og jeg har gjort vores bedste
med de muligheder, samfundet har givet os.
Ja, ja.
Måske var der andre udveje, men jeg kunne ikke få øje på dem.
Hvad vil lady Whistledown skrive om vores vanære, når jeg bliver afsløret?
Hun vil skrive, hvad jeg ønsker.
Det er megen magt.
Du har skabt noget stort.
Tak.
Måske er vi mere ens, end jeg vil indrømme.
Hvis vi overlever dette...
...må vi forbedre os.
Åh, min søde ven.
Mor.
Du vil sprede glæde i Skotland.
- Er du vred over, jeg rejser? - Nej da.
Jeg forventede bare ikke, I ville bo så langt væk.
- Anthony og Kate skal til Indien. - Ja.
Men du har været væk fra os så længe i Bath hos din tante
eller alene, når du er hjemme.
Jeg frygter, jeg mister dig helt.
Mor, det er lige modsat.
Det er til tider svært
at høre min egen stemme i al larmen her i huset.
Men sammen med John hører jeg mig selv mere og mere.
Jeg håber inderligt, at i Skotlands stilhed og skønhed
vil jeg lære mig selv bedre at kende, så I kan lære mig bedre at kende.
For jeg ønsker et nært forhold.
Kunne du ikke have fundet stilhed og skønhed i Oxfordshire?
Jeg ville være fristet til hyppigt at komme hjem.
- Men du kommer tilbage? - Selvfølgelig.
Min tapre, kloge pige.
Da jeg mødte din far,
kunne jeg knapt sige mit navn, så forelsket var jeg.
- Jeg snublede over gængse ord... - Mor, jeg...
- Jeg troede, det var overstået. John... - Er et godt menneske og et godt valg.
Jeg ville sige, at i meget lang tid
troede jeg, at kærlighed var sådan for alle.
Overraskende, stærk, hurtig.
Men du har vist mig en anden vej.
At der findes skønhed i den langsomme tilnærmelse.
Du ved allerede mere, end du burde i din alder.
Jeg tror, du vil få det dejligt i Skotland.
Jeg tager dig til min ægtehustru at ære og elske
i medgang og modgang,
til døden skiller os ad.
Jeg tager dit til min ægtemand
at ære og elske i medgang og modgang,
til døden skiller os ad.
Må I leve sammen i den hellige ægtestand til jeres dødsdag.
Amen.
Åh, min søde ven.
Tillykke.
- Jeg ser frem til mit bryllup. - Var det godt?
Er jeg påvirket af præstens sukkersøde tale,
eller virker lord Anderson indtaget i mor?
Hun ser glad ud. Hvis han er, angår det vel ikke os?
Han er vist en god mand, som er heldig, at Anthony har forladt byen.
Vær taknemmelig for lord Anderson.
Med mig gift vil mor måske rette opmærksomheden mod dig igen,
medmindre hun bliver distraheret.
Undskyld mig. Jeg synes, jeg bør hilse på mrs. Mondrich.
Goddag.
- Det var en smuk ceremoni. - Ja.
Kun overgået af værtindens skønhed.
- De smigrer mig. - Jeg mener det oprigtigt.
Og jeg spekulerer oprigtigt på, om De måske ville være så rar at...
...reservere en dans til mig ved det næste bal?
Ved... Dankworth-Finch-ballet?
Jeg... jo...
Ja.
Det ville være passende.
Godt.
Rigtig godt.
Jeg vil gerne udbringe en skål.
For min skønne hustru.
Jeg kan ikke udtrykke min beundring.
Hvilket du sikkert er taknemmelig for,
da jeg ved, du afskyr at være midtpunkt i for lang tid.
I stedet vil jeg sige et par ord til din familie.
Især til din mor.
Lady Bridgerton, jeg ser Deres åbenhed afspejlet i Benedict,
Deres charme i Colin,
Deres visdom i Eloise
og en munterhed, De har bibragt Gregory og Hyacinth.
Jeg føler en dyb taknemmelighed for min nye hustru
og ligeledes for den enestående kvinde, som har opfostret hende.
Mor.
Jeg takker Dem,
Dem alle, af hele mit hjerte.
Du milde.
Træk vejret.
Tilgiv mig. Jeg ville ikke fremkalde tårer.
- Hyacinth har grædt hele tiden. - En dag får du også et hjerte.
Mor, vil du spille en duet med mig?
Du fredsens. Nu? Jeg er frygtelig rusten.
Jeg rørte dig sidst til tårer, da jeg begyndte at spille.
Ikke kun hende. Jeg græd over de rædsomme akkorder.
Ha, ha.
Gudskelov svigtede mor mig ikke.
- Og jeg svigter ikke dig nu. - Er det en trussel?
- Held og lykke. - Tak.
- Tak.
Bravo!
Bravo.
En gang til.
Kan vi tale sammen?
Det var glimrende spillet.
Gælder det pengene til miss Cowper, så vil jeg tale med Benedict i aften.
- Jeg ville vente til efter brylluppet. - Godt.
Du skal ikke tale med ham.
Men tiden løber ud.
Du skal ikke lyve for min skyld.
Din familie... som du så venligt har delt med mig, er for gode.
For varme og vidunderlige til at narre.
Mine løgne skal ikke spredes mere.
- Hvordan skal jeg så hjælpe dig? - Ved at elske mig.
Du har allerede givet mig så meget.
Du har gjort mig stærk.
Vist mig nydelse i en ufattelig grad.
Men det er ikke det, du gør for mig, som får mig til at elske dig.
Det er din godhed.
Din indføling.
Din følsomhed.
Det er nok, du er dig, Colin.
Du skal ikke redde mig, du skal bare støtte mig.
Holde om mig.
Kysse mig.
Det har jeg stor lyst til.
Hvad holder dig tilbage?
Det ved jeg ikke.
Men én ting ved jeg. Miss Cowper er stadig en trussel.
Og så længe du lever med den hemmelighed...
...vil noget stå imellem os.
Det ved jeg.
Måske er det løsningen.
Hvad mener du?
Der er brev, Deres Majestæt.
Colin!
Jeg har fået et brev fra din hustru.
Lad os sætte os ned.
Det er ikke sært, hun er blevet sådan.
Huset er alt for varmt.
Du har ret, søster. Det er min kones værk.
Jeg havde glemt, hvor rædsom hun er.
- Jeg tager ingen steder med hende. - Du har intet valg.
Vil du lade mig lide så krank en skæbne?
Kom, pigebarn.
Lad mig se på dig, så jeg kan se, hvad har at arbejde med.
Javel, faster Joanna.
Efter i aften er det ligegyldigt.
Din pige bad mig gå op.
- Jeg begynder at nyde mine privilegier. - Du er flot som altid.
Kommer Paul?
Han er sammen med en anden i aften.
Javel.
Skal vi invitere en anden?
Jeg må være ærlig.
Selv om jeg nyder os tre sammen,
håbede jeg, vi bare kunne være os to i aften.
Har du ikke nydt at have Paul med?
Jo.
Meget. Men Paul og jeg er venner, og jeg har opdaget, at...
...jeg holder af dig, Benedict.
Som mere end en ven.
Din åbenhed,
din overflod af kærlighed.
Jeg har aldrig mødt en, der er mig så lig.
Og jeg spekulerer på...
Hvad om vi lod vores forhold blive mere seriøst?
Tilley... du er noget helt særligt.
Men...
...jeg ved ikke, om jeg søger noget seriøst.
Er det på grund af Paul?
Nej, Paul kunne være Patricia, Polly eller Peter eller alle tre.
Det, som er sket mellem os tre, som er sket, siden jeg mødte dig,
har vist mig, hvor dejligt det er at være fri.
Du har åbnet min verden.
Og jeg er ikke parat til at lukke den igen lige nu.
Jeg troede, du søgte det samme.
Det gjorde jeg.
Til jeg indså, hvordan det var at dele dig.
Det kom også bag på mig.
Jeg forstår dig.
Men selv munterhed kan man få nok af.
Det var rart for en gangs skyld at have lyst til at binde sig til en.
Tak, fordi du mindede mig om, det er muligt.
Tænk at finde dig her.
Jeg finder det helt normalt, at jeg endnu engang
svinger hid og did uden at komme nogen vegne.
Hvor vil du gerne hen?
Lige nu vil jeg være hos familien, indtil postyret om Whistledown går over.
Og det gør det.
Og så?
Hvor som helst.
Jeg har tilbragt næste hele livet i Mayfair eller på Aubrey Hall.
Hvis jeg vil forsøge af forandre verden, må jeg se noget af den.
Møde mennesker, som ikke er min familie eller debutanter,
Vil du nu forandre verden igen? Jeg troede, du ville passe ind i år.
Det er vist slut.
Der er hun.
- Du er tavs. Ved du noget, jeg ikke ved? - Nej. Bestemt ikke.
Tro mig, jo mere jeg lærer, jo mere indser jeg, hvor lidt jeg ved.
Det føles...
Det føles, som om det næste, jeg lærer, kan forandre mig helt og aldeles.
Jeg er enig i alt, du har sagt, for jeg aner ikke, hvad du taler om.
Men én ting ved jeg.
Der bør ikke gå så lang tid,
før vi atter mødes på disse gynger for at være forvirrede sammen.
- Du er bedårende. - Det er spildt ulejlighed.
Jeg ved, der venter en skuffelse bag døren.
Varley har givetvis gjort sit yderste.
Hun fik strudsefjerene!
Og de lilla orkidéer!
Philippa, der er et... en, to tre fire...
Et ensemble på otte!
Fik vi dem?
Vi fik dem.
Philippa, du hviner som et barn, der smager sin første bid kage.
Mama... tak!
Hvad skal det betyde?
Det må være dig, som har betalt for alt det.
Mama ønskede, I fik Mayfairs flotteste bal nogensinde.
Det var så lidt.
Tak.
Det er også smukt.
Jeg er stolt af jer.
DANKWORTH-FINCH-BALLET
Hav en god aften.
Lilla var min idé.
Vores sidste aften i de fine kredse.
I det mindste morer Prudence og Philippa sig.
Deres Majestæt!
Tilgiv os.
Vi har intet podium til Dem. Vi troede, De ville ignorere vores indbydelse.
Jeg kommer ikke på grund af Deres indbydelse.
Stop musikken.
Da min utrættelige søgen har bragt hende i en umulig situation,
modtog jeg et brev tidligere på ugen
fra lady Whistledown.
Hun beder mig vise barmhjertighed og beder om lov til at tale til Dem alle.
At tale sin sag offentligt, før jeg afsiger min dom.
Så nu overlader jeg gulvet...
...til skribenten selv.
Ikke ham.
Undskyld.
Hende.
Godaften til alle.
Eller skulle jeg sige: "Kære ædle læsere"?
Jeg ved, det ikke er morsomt,
hvad jeg har gjort.
I begyndelsen troede jeg ikke, nogen ville tage skriverierne alvorligt.
Hvorfor skulle de det?
Ingen har nogensinde taget mig alvorligt.
Nu forstår jeg, hvor udbredt den følelse må være.
At være en ung dame, ingen lytter til.
Jeg skrev om Dem, fordi jeg var fascineret af Dem,
som levede Deres liv så frit.
Ved at skrive om Dem følte jeg, at jeg havde et liv.
Jeg havde magt.
Og enhver her i lokalet, som har smagt magtens sødme,
ved, den kan være berusende.
Men jeg forvaltede magten skødesløst.
Det var let at bagtale fra skyggen, hvor ingen kunne se mig.
Men nu forstår jeg, hvilket mod det kræver at leve frit.
At acceptere sine svagheder offentligt, hvor alle kan se dem.
Og at vide,
at uanset udfaldet, er man altid noget værd.
Vi snakker alle.
Vi sladrer.
Sladder er information.
Den knytter bånd.
Især for de af os, som får så lidt at vide.
Men jeg kan ikke længere skjule min vigtigste information.
Min identitet.
Derfor er jeg vores dronning dybt taknemmelig,
fordi hun på raffineret vis tvang mig ud af skyggen.
Hvis hun lader mig fortsætte,
vil jeg skrive med omtanke.
Det er min bekendelse
og min bøn.
Hun virker ydmyg.
Vi vil se til, at hun forbliver ydmyg.
Hvad er livet uden lidt sladder?
Virkelig?
Nu, Varley! Insekterne!
Jeg vidste ikke, der var sommerfugle.
Som jeg sagde: insekter.
Du... er et geni.
Det ved jeg.
Skal vi danse?
De "tolererer ikke løgne"?
- Lady Danbury. - Deres seneste skrift.
Hendes Majestæt var tæt på, da hun antog,
Whistledown var en Bridgerton, som beskyttede sine egne.
Men jeg kender familien godt nok til at vide, det ikke var en af dem.
Der findes kun en person, som elsker Bridgertons højere end jeg.
- De vidste, det var mig. - Jeg mistænkte det.
De er ikke ene om at kunne holde på en hemmelighed.
Jeg ser frem til Deres næste nummer.
Du er vidunderlig.
- Det var ikke gået uden din støtte. - Og dronningens.
Ja. Og med hendes accept
kan vi fortælle advokaten, at jeg tjente pengene.
Han vil ikke have en sag.
Nu må vi forbedre os.
Min kære pige.
Godaften.
Tak for dit brev.
Jeg har vist aldrig set min mor så rystet.
Og vist heller ikke så imponeret.
Hun er stolt af dig.
Jeg udelod noget fra brevet.
At jeg ikke vil modsætte mig en ophævelse.
Jeg ønsker ikke, at du eller din familie lider skade på grund af i dag.
Dronningen har accepteret dig.
Indtil videre.
Og alle må gøre det offentligt,
men Whistledown har generet mange, som ikke glemmer det.
Fremtiden er måske ikke så lys.
Pen, lige siden jeg fandt ud af, at du er Whistledown,
har jeg forsøgt at adskille dig fra hende.
Men forleden genlæste jeg dine breve til mig.
Jeg har altid glædet mig mest til dine breve. Og det gik op for mig...
...at du er hende.
Du har altid talt med én stemme.
Du kan ikke adskilles fra Whistledown.
Og efter din tale i dag...
...ønsker jeg det ikke.
For, tilgiv mig, den var fandeme fremragende.
Hvis jeg skal være ærlig...
...har jeg været misundelig på dig.
På din succes.
På dit mod.
Og nu har jeg svært ved at tro, at en så modig kvinde elsker mig.
Hvor er jeg heldig at stå ved din side
og kunne absorbere bare lidt af dit lys.
Hvis mit formål i livet er at elske en så storslået kvinde,
så vil jeg være en lykkelig mand.
Jeg elsker dig.
Du er et godt menneske.
Og jeg elsker dig.
Nå,
vil De nu gøre mig den ære
at gå med mig ud på dansegulvet, mrs. Bridgerton?
- De virker glade. - Ja.
Og du?
Jeg er ganske euforisk, for jeg har fået en fantastisk idé.
- Eller nærmere et ønske. - Og hvad er så det?
Tag mig med til Skotland.
Mor vil synes om, jeg holder øje med dig.
Men jeg ønsker bare at leve en stund udenfor vores lille boble.
Opleve noget.
Jeg kan ikke forandre verden uden at se mere af den.
Jeg lover at give dig fred.
Hvad siger du?
Hvis du bliver i din egen slotsfløj.
Skal vi bo på et rigtigt slot?
"Vi"?
Eloise vil gerne med os.
- Hvis det ikke er til besvær. - Slet ikke.
Hvilken dejlig nyhed.
Og min kusine er endelig kommet, så rejseselskabet er komplet.
Det er mig en fornøjelse at præsentere...
Michaela Stirling.
Jeg advarer Dem. Enhver grim ting, John har sagt om mig, er løgn.
Sandheden er langt værre.
Og De er...
Jeg er... Jo, jeg er...
...Francesca Bridgerton... Kilmartin.
Kilmartin er mit navn nu.
Det glæder mig at træffe Dem.
Kære ædle læser.
Pludselig ved jeg ikke, hvad jeg skal skrive.
Min manglende meddelsomhed skyldes ikke en trang
til at beskytte vovede pardannelser.
Selv om jeg har hørt rygter om nogle.
Min tilbageholdenhed udspringer af lykke.
Til alle, som føler sig forulempet af denne ydmyge skribent:
Modtag min dybfølte undskyldning.
Jeg ønsker Dem kun det bedste.
Jeg vil savne dig.
Kun indtil næste år.
Tror du, mor ville lade mig udeblive fra hendes maskebal?
Næppe.
Jeg vil være der, skjult bag en maske, og sky giftelystne damer som pesten.
Jeg vil gøre dig selskab i dit skjul.
Nu er det på tide at skue mod fremtiden, hvad end den bringer.
Denne skribent ved bedre end at komme med forudsigelser om,
hvad fremtiden bringer.
Men efter hvert kapitel vil historien blive mere spændende og kompleks.
Vi har været på noget af en rejse sammen.
Så det er med tungt hjerte,
at jeg skriver denne sidste, utroligt korte ytring
som lady Whistledown:
Farvel.
- Hvem er den smukkeste af alle? - Ja.
Det er du.
- Halløj. - Du er så flot.
Ja, du er. Ja. Kom herop.
Jeg har stadig svært ved at tro, du fik en dreng.
Og arvingen.
Den nye lord Featherington er vældig flot.
Efter sin far.
Din far kommer altid med en kvik bemærkning og et besnærende smil.
Finder du mit smil besnærende?
Jeg er glad for, vi fik døtre.
De skal nok blive godt gift.
Jeg tror, at Philomena bliver en stor forfatter uden behov for en mand.
Det ligger til familien.
Jeg kunne ikke have skrevet min bog uden moster Penelopes hjælp.
PÅ REJSE MED MIG SELV COLIN BRIDGERTON
Den er bedre end ventet.
Er du gammel nok til at læse den?
- Ja. - Det er kommet!
Jeg har nok til næsten alle.
- Tak. - Lad mig holde den lille.
Og da mit forfatter-alter ego trækker sig tilbage,
vil jeg præsentere mig selv ordentligt.
Tidligere bænkevarmer,
nuværende skribent,
iagttager,
pennefører.
Jeg er ikke enestående, men jeg har mine klare øjeblikke.
Og forhåbentlig, kære læser,
vil De fortsat nyde dem sammen med mig, når vi påbegynder næste del af vor rejse.
Ærbødigst,
Penelope Bridgerton
Tekster af: Henriette Saffron