God morgon.
Hur har du sovit?
Ryckigt.
- Jag ska äta frukost på Bridgerton House. - Mamma kommer ju.
Ni ska få vara ifred.
- Nej, du behöver inte gå. - Jag vill gå.
Frun, ni har besök i salongen.
Ge henne te. Jag är inte klar än.
God morgon, mamma.
- Cressida. - God morgon.
- Hoppas ni hade en lycklig bröllopsnatt. - Vad gör du här?
Jag ville bara besöka den högaktade lady Whistledown.
Jag vet.
Vad du än tror så har du fel. Nu vill jag att du går.
Nu när jag tänker tillbaka är det helt logiskt.
Ingen skulle misstänka dig som är så lätt att glömma.
Vilken njutbar min.
Tyvärr kan jag inte stanna och njuta då jag har husarrest
tills min tant kommer och tar mig till landet.
- Ska du lämna stan? - Ja, men inte med tant Joanna.
Du ska nämligen betala mig två gånger drottningens belöning
så att jag kan etablera mig utomlands, annars berättar jag för alla vem du är.
Ingen kommer att tro dig, Cressida. Ditt rykte är så lågt det bara kan vara.
- Fröken Cowper. - Lady Featherington.
Penelope och jag diskuterade just huruvida folk skulle tro mig.
Vi får väl se.
Er dotter älskar ju det skrivna ordet, och hon är väldigt lätt att se förbi.
Därför kan hon försvinna totalt i långa perioder.
Och tänk att alla hon har till fiender alltid blir hånade i tryck.
Fråga sedan er själv,
hur det kunde dröja så länge att inse att det är hon som är lady Whistledown.
Om du inte betalar mig avslöjar jag sanningen för hela societeten.
Ha en trevlig morgon.
Penelope.
- Säg att det inte är sant. - För en gångs skull ljög hon inte.
På varje bal försvinner du efter ett visst klockslag.
Jag trodde att du blev utmattad av det sociala spelet,
men nu inser jag hur dum jag har varit.
Mamma...
Vilka hemska saker du har skrivit om dina systrar, om mig... om dig själv.
Jag har kämpat med allt jag har för att rädda oss från ruinens brant,
och under mitt eget tak
har mitt eget kött och blod sått fröna till vår undergång.
Hur kunde du, Penelope?
Vet din man om det?
Han får inte veta den här senaste skandalen.
För en gentleman som herr Bridgerton att få veta att du blir utpressad...
Även den mest rättrogna biskopen skulle bevilja annullering.
Mamma, jag vill inte ljuga längre.
Jag måste berätta för Colin.
Jag skulle förbjuda dig.
Men mitt ord är tydligtvis inget du lyder.
Jag måste klä på mig.
Du spelar vårdslöst idag, lady Danbury.
Det blir inget långt parti.
Hennes Majestät har uttalat ganska många anklagelser på sistone.
Jag undrade hur du skulle ta upp det. Du är så förtjust i familjen Bridgerton.
Men det var ingen anklagelse. Det var sanningen.
Jag är lady Whistledown på spåren, närmare än någonsin.
Och vad tänker ni göra när ni har avslöjat henne?
Då har jag vunnit, så klart.
Och sen? Tänker ni beordra henne att sluta skriva?
Slänga henne i en fängelsehåla?
Vad är det du vill säga, lady Danbury?
När Whistledown började skriva antog jag att hon skrev från en maktposition,
men i hennes senaste utgåvor märks det att hon är ganska sårbar.
Hon liksom greppar efter sig själv.
Vet du kanske vem Whistledown är?
Är det därför du försöker skydda familjen Bridgerton?
Jag är nåt på spåren, eller hur?
Jag menar bara
att lady Whistledown kanske inte försöker spela ut er.
Hon kanske bara försöker hålla sig kvar i spelet.
Som en utsatt spelare.
Den känslan kan ni kanske relatera till?
Kanske för länge sedan.
Du kunde ha gjort schack matt, lady Danbury.
Jag vet.
Men då hade spelet tagit slut för tidigt. Och hur roligt är det?
Nu får vi börja ta fram vår höstgarderob.
Är det därför du har slutat nysa, Alby? För att det har varit så varmt?
Det är inte årstiden.
Det är nervösa nysningar som kuvats av vårt lyckliga äktenskap.
Jag brottas redan med kylan. Ska jag stå ut med era uppvisningar också?
Vill du gå hem, min kära?
Ja, ingen skulle ju märka det, nu när Penelope har fått sin Bridgerton.
Vi är gårdagens nyheter.
När våra magar växer kommer societetens uppskattning att göra detsamma.
Har du någonsin sett en havande kvinna på en bal, Philippa?
Faktiskt inte.
När kvinnor börjar bli synligt havande förväntas de att hålla sig hemma.
Jag vill inte dra mig tillbaka i tystnad.
Det vill jag absolut hjälpa dig att undvika.
Bra.
För Philippa och jag ska anordna en bal. Och temat ska vara färgen lila.
Och orange!
Vi ska ha kristall och guld och hundratals blommor.
Vi kan ha insekter!
Och ska vi tala om budgeten?
Javisst. Den ska vara väldigt, väldigt hög.
Ska vi verkligen visa oss?
Nu när drottningen vet behöver ni inte gömma er längre.
Hon tror att en av oss är Whistledown.
Och jag som matriark i vårt hushåll vet att ingen är det.
Det bästa vi kan göra nu är att vara ute i världen
så att societeten inte tror att vi har något att dölja.
Vår nonchalans kanske övertygar drottningen
om att hon har fel. Gud hjälpe oss.
Ät nu.
Där ser ni.
Vi är ute som vilken familj som helst,
äter glass och planerar bröllopet.
- Det blir väl ett bröllop? - Självklart.
John och jag hade tänkt att söka ett specialtillstånd
för att få ha en enkel, liten vigsel hemma.
Sedan reser vi till Johns familjs ägor.
Vi vill undvika fler utbrott från drottningen.
Ja, det är nog klokt.
Era ägor i Oxfordshire ligger väl inte mer än en dagsritt härifrån?
Vi hade faktiskt tänkt bosätta oss
på Johns primära gods.
I Skottland?
Var ligger det exakt? Är det nära gränsen?
Nej, på höglandet.
Men inte så långt från Glasgow.
- Det måste vara minst en 14-dagarsritt. - Ja, men jag trivs så bra där.
Avståndet gör att det känns särdeles fridfullt.
Jag längtar så efter lugnet.
Hur mår du?
Jag vill inte tänka på gårdagen.
Jag tror att mamma bara blev glad att drottningen kom dit.
Familjen klarar sig alltid.
Tror du det?
Drottningen trodde att jag var Whistledown och jag överlevde.
Dock inte utan men.
Låt inte äktenskapet bli ett men.
- Nej. - Det kommer att bli bra med...
Penelope. Vad gör du här?
Jag trodde inte vi skulle ses förrän senare i eftermiddag.
Hon vet. Du behöver inte dölja din ilska.
Vi borde kanske inte ta det här inför fröken Bridgerton.
- Hon vet också allt. - Underbart.
Roligt att hela Mayfair visste innan din egen mor.
Och varför vet alla att vi vet?
Cressida kom på min hemlighet. Hon kräver 10 000 pund för att tiga.
- Det är inte sant. - Hur kom hon på dig?
- Jag vet inte. - Det spelar ingen roll hur.
Hon får bara inte avslöja det.
- Jag ville bara vara ärlig. - Du bestämmer inte vad vi gör.
Om fröken Cowper sprider det här skvallret smutsar det ner hela familjen Bridgerton.
- Ingen får pressa min hustru på pengar. - Vilken lättnad.
Det var snällt, Colin, men...
Jag kan betala.
- Har du tjänat så mycket? - Lite mer, ärligt talat.
Hela tiden?
Du ger inte ett öre till henne.
- Colin, det är mitt... - Betalar ni, herr Bridgerton?
- Nej. - Ingen gör det.
- Vad ska vi göra då? - Får jag...
Jag kryper inte för fröken Cowper. Jag besöker henne imorgon.
Jag måste helt enkelt förklara hur illa det här är för alla inblandade.
Herr Bridgerton.
Lady Cowper.
Jag ville tala i enrum med er dotter.
Trots allt societeten säger
förolämpar ni mig om ni tror att vi inte är en respektabel familj.
Mamma, lämna oss ifred.
Det spelar ingen roll längre. Var snäll och gå.
Ni får fem minuter.
Er mor vet visst inte att ni pressar min fru på pengar.
Jag litar inte på någon annan än mig själv.
Det måste kännas ensamt.
Jag har känt hur det är att vara helt ensam.
- Ute på mina resor. - Stackars herr Bridgerton.
Som reser till kontinenten och ser världens underverk.
- Som bara män kan göra. - Ni låter som Eloise.
Det är sant att det är privilegierat att resa.
Men under året som gått, har jag längtat efter att få höra något hemifrån.
Från Penelope. Men jag hörde inte av henne.
Inte någon annan heller.
Alla andra var upptagna med sina liv och behövde inte mig.
Då försökte jag göra mig hård.
Jag försökte bli en man utan egna behov.
Det är inget jag rekommenderar.
Herr Bridgerton, jag begriper inte.
Ni verkar vara här för att få min sympati, men det är ju jag som vill ha något av er.
Jag vill inte ha er sympati.
Jag vill be er att visa barmhärtighet. Penelope är ingen skurk.
Tro mig, jag förstår gott och väl att ni hatar Whistledown.
Hennes ord är träffande och skarpa,
men ändå betalar hennes läsare för att läsa om sig själva vecka efter vecka.
Ni låter inte som om ni hatar Whistledown. Ni låter avundsjuk.
Nej, inte alls.
Vad jag menar är att Whistledown är en och Penelope en annan.
Hon har upplevt en ensamhet som ingen av oss kan begripa.
Tänk er att bli så ignorerad att man känner sig osynlig.
Det ursäktar inte vad hon har gjort, men man kan kanske förstå
att hennes ord ibland speglar den elakhet som omgav henne.
Den har ni nog också känt av.
Jag vet att Penelope ångrar det hon gjorde mot er.
Hon förintade er inte heller i sitt senaste blad.
Om till och med Penelope skonar er,
förstår ni väl att societeten också ska förlåta er?
Er far låter er säkert komma tillbaka när allt har blåst över.
En familjs kärlek är varaktig.
Det är skillnaden mellan er och mig.
Ni tar för givet att ni alltid kommer att ha familjens stöd.
Vi är olika, herr Bridgerton. Det kommer vi alltid att vara.
Fröken Cowper.
Fröken Cowper!
Ingen kommer att tro ert ord mot vårt. Ni har inga bevis.
Jag har en tryckarlärling som intygar det jag säger.
Han vill så gärna träffa den riktiga lady Whistledown.
Ni ska betala innan Dankworth-Finch-balen, annars berättar jag för alla dagen därpå.
Med tanke på det stöd jag inte kommer att ha i framtiden,
har jag kanske inte begärt nog av er.
Bara lite extra pengar för att anordna årets bal.
Tänk små varelser med många ben.
Det är du skyldig oss, med allt du lade på Penelopes bröllop.
Ni gifte er med män utan titel, och Penelope med en förmögen Bridgerton.
Som kommer att ta hand om dig när du blir gammal.
Vad har du för nytta av dina pengar nu? Släpp in oss.
Det passar inte just nu. Jag väntar besök.
Vem?
Oroa er inte, mina damer.
Av allt tjänstefolk i London
har jag mest erfarenhet av att göra mycket av lite.
Mina systrar blir nog glada när jag får sona för det här.
Ska vi inte sikta lite högre med det positiva tänkandet?
- Colin kan vara rätt övertygande. - Honom oroar jag mig inte för.
Cressida är resonlig ibland. Idag kanske är en sån dag.
Tyckte du verkligen om henne? Eller ville du bara straffa mig?
Så småsint är jag inte. Jag tyckte faktiskt om henne i början.
Fast när vi först blev vänner kanske jag var pyttelite småsint.
Vad läser du nu?
Jag misslyckades tyvärr.
Och... nu vill hon ha dubbelt så mycket.
20 000 pund?
- Hon är galen. - Det har jag inte.
Hon kräver dessutom att du skriver för att återställa hennes rykte.
Jag ber om ursäkt.
Jag verkar ha gjort allt värre.
- Det är helt och hållet mitt fel. - Vad gör vi nu?
Penelope hade rätt. Vi borde bara ha betalat.
Jag har råd.
Jag måste be Benedict att godkänna en sådan utgift.
- Skulle ni avslöja henne för er bror? - Nej, jag får ljuga ihop nåt.
Vi ska skydda hennes identitet.
Då så.
Cowpertösen vill nog bara att du skriver något fint om hennes utseende och charm.
Det här var olyckligt.
Det är väl egentligen väntat av Cressida.
Jag är så tacksam för allt ert stöd.
Verkar Hennes Majestät som om hon kommer att vekna alls?
Jag hoppas att hon snart hittar något annat tidsfördriv.
På tal om det...
Oj, vad starkt.
Bara skottar kan hitta på en sådan dryck.
Det behövs i den bistra kylan där uppe.
Skräm inte upp mig ännu mer, Agatha.
Oroa dig inte.
Francesca verkar ha hittat ett inre mod.
Ja, det har hon.
Och nu använder hon det för att komma bort från sin mamma.
Den här köpte jag på en resa till Skottland för många år sedan.
Först tyckte jag att smaken var för skarp.
- Men med tiden vänjer man sig. - Den är ändå skarp.
Jag ska stötta dig när Francesca åker.
Min bror också.
Om du så önskar.
- Vi behöver inte diskutera det. - Men vi kanske borde göra det.
Lord Anderson har varit en exemplarisk gentleman.
Och om du skulle ge ditt samtycke...
Det är inte min sak att samtycka eller inte till den saken.
Ni är vuxna båda två. Ni gör som ni vill.
Det är ju trots allt inte som om jag bad om ditt samtycke.
Nu går det ganska lätt att dricka.
Du vet.
Eller?
Jag vet att min far var en god man.
Och att du har varit en väldigt god vän.
Det är allt jag behöver veta.
Min bror är också en god man.
Och du är en god vän.
Och det är allt jag behöver veta också.
Men får han det att gå illa mellan er väljer jag dig över honom.
- Hans dårskap ska inte ta dig ifrån mig. - Ingen levande man har den makten.
Tänk er oss tre på en bal.
Hur skulle vi förklara oss för änkenåd Cheltenham?
Det fick vi fundera ut.
- Du skulle hellre dö än gå på bal. - Sant.
Hur står du ut med societetens fester?
Jag tror att jag har kärlek i överflöd.
Jag älskar lite kallprat.
Jag älskar förlustelser.
Speciellt sådana med tre inbjuda.
God natt, ers nåd.
Jag behöver bara ett täcke till soffan.
Javisst.
Jag åker till mamma innan din systers bröllop.
Så slipper du dela vagn med mig.
FRÖKEN BRIDGERTON
HERR COLIN BRIDGERTON, MARSEILLE
VARMA HÄLSNINGAR, PENELOPE
- Frun. - Är Penelope här?
Jag kan inte hålla honom borta längre. Den där advokaten är här.
Vi måste väl bjuda in honom.
- Lady Featherington. Walter D... - Walter Dundas. Jag minns.
Är ni här för att gratulera till min dotters giftermål
in i en av societetens mest högaktade och respekterade familjer?
Tyvärr inte. Det här är inget muntert ärende.
Fast vissa säger att känslan av att slippa från en lögn är trösterik.
Jag hoppas att ni har bevis för de anklagelser ni verkar ha tänkt uttala.
Inte de bevis jag sökte, men tillräckliga bevis trots allt.
Pengarna ni ärvde efter er tant Petunia.
Det var märkligt att ni fick det arvet
samtidigt som Jack Featherington smet med era pengar.
Och det verkade tant Petunias grannar i Cornwall hålla med om.
Hon levde visst ständigt i fattigdom.
Vem säger att hon inte var bra på att spara,
och levde torftigt så att andra en dag skulle få ärva?
Hennes fordringsägare. Åh, lady Featherington.
Jag vet att era pengar kom från Jack Featheringtons bedrägerier.
Kronan lär nog också hålla med om
att Featheringtons titel bör överföras till en mer samvetsöm familj.
Jag lämnar in min utredning till kungahuset nu i veckan.
Adjö.
Penelope.
Är det sant?
Är dina pengar de pengar som kusin Jack tog från societeten?
Vi behövde de pengarna mer än dem.
Du stal från dem!
Och du förödmjukade dem. Du stal deras stolthet.
Sakerna du och jag gjorde är inte så olika.
- Du har begått ett brott! - Jag gjorde det för att skydda familjen.
- Vem skyddade du med din spalt? - Mig själv.
Från vem då?
Jag förstår.
Det är...
...inte så lätt att vara förälder.
Hur skulle jag uppfostra döttrar när jag alltid fått lära mig
att all makt kommer från mannen?
Det du har åstadkommit har du gjort på alldeles egen hand.
Även om jag inte gillar det du har skrivit genom åren
är jag ledsen för att jag har förbisett dig så länge.
Både du och jag har gjort vårt bästa
med de möjligheter samhället har gett oss.
Nåväl.
Det fanns kanske andra sätt, men jag såg dem inte just då.
Vad skulle lady Whistledown skriva om vår vanära när jag avslöjas?
Hon skriver precis vad jag vill.
Det är verklig makt.
Vad du har skapat åt dig själv.
Tack.
Vi kanske är mer lika än jag vill erkänna.
Om vi överlever den här omgången...
...måste vi bättra oss.
Du milde.
Mamma.
Du kommer verkligen att lysa upp Skottland.
- Är du arg för att jag åker? - Nej, inte alls.
Jag hade bara inte trott att ni skulle flytta riktigt så långt.
- Anthony och Kate ska till Indien. - Ja.
Men du har redan varit borta så mycket,
i Bath med din tant eller ensam när du är hemma.
- Nu är jag rädd att mista dig för alltid. - Mamma, det är ju tvärtom.
Det är svårt ibland att höra min egen röst i vårt bullriga hus.
Men med John hör jag mig själv mer och mer.
Jag hoppas verkligen att tystnaden och skönheten i Skottland
får mig att lära känna mig själv bättre, så att ni också kan lära känna mig.
Jag vill gärna vara nära.
Finns ingen tystnad och skönhet i Oxfordshire?
Då hade jag varit frestad att komma hem ofta.
- Men du kommer väl hem? - Så klart.
Min modiga, intelligenta dotter.
När jag träffade er pappa...
...kunde jag knappt presentera mig, jag var så tagen.
- Jag sa fel på helt vanliga ord... - Mamma...
- Har vi inte kommit över det här? John... - ...är en utomordentlig man och ett bra val.
Jag ville bara säga att det tog mig lång tid
att inse att alla inte upplever kärlek på samma sätt.
Överraskande, överrumplande, snabbt.
Men du har visat mig ett annat sätt.
Att det finns en skönhet i att det går långsamt.
Du är redan så klok för dina unga år.
Ni kommer att få det så bra i Skottland.
Jag tar dig till min äkta hustru,
att älska och hålla av från denna dag, i nöd och lust
tills döden skiljer oss åt.
Jag tar dig till min äkta make
att älska och hålla av från denna dag, i nöd och lust
tills döden skiljer oss åt.
Må ni nu leva tillsammans i heligt äktenskap till sista andetaget.
Amen.
- Min älskling. - Gratulerar.
- Jag längtar till mitt bröllop. - Vad tyckte du?
Blev jag påverkad av prästens sötsliskiga tal
eller verkar lord Anderson lite betagen av mamma?
Hon ser glad ut, så varför döma dem i så fall?
Han verkar trevlig, och har stor tur att Anthony redan har rest.
Du borde tacka lord Anderson.
Nu när jag är gift, kanske mamma börjar med dig igen
om hon inte har annat att tänka på.
Ursäkta mig, jag känner att jag måste hälsa på fru Mondrich.
Hej.
- Det var en vacker vigsel. - Det tycker jag med.
- Bara värdinnan var vackrare. - Ni smickrar mig.
Jag är uppriktig.
Jag undrar också uppriktigt om ni skulle kunna tänka er...
...att spara en dans åt mig på nästa bal?
Dankworth-Finch-balen? Jag... Alltså...
Ja.
Det skulle vara högst trevligt.
Bra.
Mycket bra.
Får jag utbringa en skål?
För min vackra hustru.
Jag kan inte i ord beskriva min kärlek, och det är du säkert glad för,
eftersom du inte gillar att stå i centrum för länge.
Istället vill jag säga några ödmjuka ord till din familj.
Särskilt till din mor.
Lady Bridgerton, jag ser din öppenhet speglas i Benedict,
din charm i Colin, din vishet i Eloise,
och din klarhet i både Gregory och Hyacinth.
Jag är så tacksam för min nyblivna hustru,
och likaså för den fantastiska kvinna som har uppfostrat henne.
Mamma.
Tack.
Tack, allihopa. Från djupet av mitt hjärta.
Kära nån.
Förlåt mig, jag ville inte få er att gråta.
- Hyacinth grät hela tiden. - Du kanske också får ett hjärta en dag.
Mamma, kan du spela duett med mig?
Himmel. Nu? Jag har inte övat på fruktansvärt länge.
Sist jag såg dig gråta var när jag började spela.
Jag grät också på mitt rum för det hemska falskspelet.
Som tur var övergav inte mamma mig, och jag ska inte överge dig heller.
Är det ett hot?
- Lycka till. - Tack.
- Tack.
Bravo!
- Bravo. - En gång till!
Kan vi talas vid?
Om du tänker på fröken Cowpers pengar ska jag tala med Benedict ikväll.
- Jag ville vänta till efter bröllopet. - Bra.
- Jag vill inte att du talar med honom. - Vi har ju ont om tid.
Du ska inte ljuga för din bror för mig. Din familj...
...som jag haft turen att bli del av. De är för bra.
De är för underbara för att lura eller bedra.
Jag tänker inte låta mina lögner spridas.
- Hur ska jag få hjälpa dig? - Genom att älska mig.
Du har redan gett mig så mycket.
Du har gjort mig stark.
Du har visat mig vad obeskrivlig njutning är.
Men... det är inte sakerna du gör för mig som får mig att älska dig.
Det är din godhet.
Din medkänsla.
Att du bryr dig så mycket.
Du behöver inget mer än bara vara dig själv, Colin.
Du behöver inte rädda mig, du behöver bara stå vid min sida.
Hålla mig.
Kyssa mig.
- Jag vill väldigt gärna göra de sakerna. - Vad håller dig tillbaka?
Jag vet inte.
Men jag vet att fröken Cowper fortfarande hotar oss.
Så länge du har den här lögnen att leva med...
- ...kommer något att stå emellan oss. - Jag vet.
- Det kanske är lösningen. - Vad menar du?
Ett brev, Ers Majestät.
Colin.
- Jag har fått brev från din hustru. - Vi ska nog sätta oss ner.
Inte undra på att hon blev som hon blev. Ni har alldeles för varmt.
Du har rätt, syster. Det är min hustrus fel.
Jag hade glömt vilken vidrig kvinna hon är.
- Jag åker ingenstans med henne. - Du har inget val, Cressida.
Skulle du tillåta det ödet för mig?
Kom, flicka.
Presentera dig, så att jag får se vad jag har att jobba med.
Javisst, tant Joanna.
Snart spelar det ändå ingen roll.
Din husa skickade upp mig.
- Jag tycker om det privilegiet. - Du är lika stilig som alltid.
Kommer Paul?
Han är visst med en annan ikväll.
Så klart.
Ska vi bjuda hit någon annan, då?
Jag måste vara ärlig.
Jag gillar när vi är alla tre, men ikväll ville jag bara vara med dig.
Tycker du inte om när Paul är med?
Jo.
Verkligen. Men Paul och jag är vänner, och jag har märkt att...
Jag börjar tycka om dig, Benedict.
Som mer än vänner.
Din öppenhet, ditt överflöd av kärlek...
Jag har aldrig träffat någon som är så lik mig.
Jag har börjat fundera på
om vi skulle låta vårt förhållande bli mer seriöst?
Tilley... Du är enastående.
Men...
Jag vet inte om jag vill ha något seriöst.
Är det... på grund av Paul?
Nej. Paul skulle lika gärna kunna vara Patricia, Polly, Peter eller alla tre.
Det som pågick mellan oss tre, och som har pågått sedan jag träffade dig
har visat mig hur skönt det är att vara fri.
Du har öppnat min värld.
Och jag är inte beredd att stänga den igen riktigt än.
Jag trodde att du ville samma sak.
Det gjorde jag.
Tills jag märkte hur det kändes att dela dig.
Jag är lika förvånad som du.
Jag stöttar dina önskemål.
Men till och med förnöjelser kan bli tröttsamma.
Det kändes bra att för en gångs skull vara beredd att välja någon.
Tack för att du påminde mig om att det är möjligt.
Nej men, sitter du här?
Det är väl inte helt ovanligt att jag än en gång
gungar fram och tillbaka utan att komma nånstans.
Vart skulle du vilja komma?
Nu vill jag vara med familjen tills det här med drottningen går över.
Det gör det.
Och sen?
Vart som helst.
Jag har tillbringat nästan hela mitt liv i Mayfair eller Aubrey Hall.
Om jag ska förändra världen måste jag ju se den först.
Träffa folk som varken är min släkt eller debutanter.
Vill du förändra världen nu igen? Ville du inte hellre passa in i år?
- Det är jag definitivt klar med. - Där är hon ju.
- Betyder din tystnad att du vet nåt? - Nej, absolut inte.
Tro mig, ju mer jag lär mig desto mer inser jag att jag inget vet.
Det känns...
Just nu känns det som att nästa sak jag lär mig kan förändra mig totalt.
Jag håller helt och hållet med. Jag förstår inte ett ord av vad du säger.
En sak vet jag i alla fall.
Vi ska inte låta det gå så lång tid
mellan våra möten på gungorna där vi sitter totalförvirrade tillsammans.
Du är jättefin.
Det är helt bortkastat med tanke på besvikelsen som väntar bakom dörrarna.
Varley har säkert gjort sitt yttersta.
Hon köpte strutsfjädrarna! Och de lila orkidéerna!
Philippa, de är... en, två, tre, fyra... åtta i ensemblen!
Fick vi dem?
Ja.
Philippa, du låter som en unge som smakar tårta för första gången.
Mamma... Tack!
Vad ska det här betyda?
Det är väl du som har betalat för det här?
Mamma ville att ni skulle ha Mayfairs bästa bal någonsin.
Varsågoda.
Tack.
Det är jättefint.
Jag är stolt över er.
DANKWORTH-FINCH-BALEN
Ha det så trevligt.
Lila var min idé.
Det är vår sista kväll i societeten.
Prudence och Philippa är i alla fall stormförtjusta.
Ers Majestät!
Förlåt oss, Ers Majestät. Vi har ingen tron.
Vi trodde inte att ni skulle tacka ja till inbjudan.
Jag är inte här för att jag blev inbjuden.
Sluta spela.
Som resultat av mitt outtröttliga sökande som försatt henne i en omöjlig situation
mottog jag ett brev i veckan från lady Whistledown.
Hon ber mig benåda henne, och ber att få tilltala er alla själv.
Hon vill tala för sig i det offentliga innan jag dömer henne.
Därför ger jag nu ordet...
...till skribenten i egen hög person.
- Inte han. - Jag ber om ursäkt.
Hon.
Hej, allesammans.
Eller ska jag kanske säga "högst ärade läsare"?
Jag vet att det inte är något att skämta om,
det jag har gjort.
I början trodde jag aldrig att någon skulle ta det jag skrev på allvar.
Varför skulle de göra det? Ingen har någonsin tagit mig på allvar.
Det är först nu jag inser hur vanlig den känslan är.
Att vara en ung dam ingen lyssnar på.
Jag skrev om er alla för att ni trollband mig.
Ni levde era liv så öppet.
När jag skrev kände jag plötsligt att jag hade ett liv.
Jag hade makt.
Och ni i det här rummet som har smakat på det,
vet nog hur berusande det kan vara.
Men jag var vårdslös med min makt.
Det var lätt att anklaga från skuggorna när ingen kunde se mig.
Det krävs så mycket mer mod för att leva öppet.
Att stå för sina svagheter och låta alla se dem.
Att veta att oavsett hur det går så har en alltid sitt egenvärde.
Alla pratar.
Vi skvallrar.
Skvaller är information.
Det knyter band.
Speciellt för de av oss som får veta så lite.
Jag kan inte längre dölja den information jag sitter på.
Min identitet.
Därför är jag så tacksam för att Drottningen
tvingade ut mig ur skuggorna med sin sluga plan.
Om hon låter mig fortsätta skriva, ska jag rikta min penna med större ansvar.
Det är min gottgörelse.
Och min bön.
Hon förefaller ödmjuk nu.
Men vi ska se till att hon fortsätter så.
Vad är väl livet utan lite skvaller?
Alltså...
Nu, Varley! Insekterna!
- Jag visste inget om fjärilarna. - Jag sa ju insekter.
Du...är ett geni.
Jag vet.
Får jag lov?
- Du "tolererar inte lögner"? - Lady Danbury.
I senaste bladet.
Hennes Majestät var nära när hon antog att Whistledown var en Bridgerton.
Men jag känner dem så väl att jag visste att det inte var en av dem.
Det finns bara en som älskar familjen Bridgerton mer än jag.
- Ni visste att det var jag. - Jag misstänkte det.
Du är inte den enda som kan bevara en hemlighet.
Jag ser fram emot din nästa utgåva.
Du är otrolig.
- Det hade inte gått utan dig. - Och drottningen.
Ja. Nu kan vi säga till advokaten att pengarna kom från mitt skrivande.
Han kan inget säga.
Nu ska vi bättra oss.
Min flicka.
God kväll.
Tack för brevet.
Jag har nog aldrig sett min mamma få en sån chock.
Och samtidigt bli så imponerad.
- Jag tror att hon är stolt över dig. - Det var en sak jag inte skrev.
Att jag förstår om du vill annullera äktenskapet.
Jag vill inte att du eller din familj ska komma till skada efter det här.
- Drottningen själv har accepterat dig. - För tillfället.
Det måste alla göra offentligt.
Men Whistledown har gjort många arga, och sånt glömmer de sent.
Framtiden är kanske inte så ljus.
Pen, ända sedan jag fick veta att du var Whistledown,
har jag gjort mitt yttersta för att skilja på dig och henne.
Men häromdagen läste jag igenom alla brev du har skrivit till mig.
Jag har alltid älskat att läsa dina brev. Och jag insåg...
...att du är hon.
Du har alltid haft samma röst.
Det går inte att skilja på dig och Whistledown.
Och efter ditt tal här idag...
Så vill jag inte det. Ursäkta mig, men det var jävligt briljant.
Om sanningen ska fram...
...så har jag avundats dig.
Din framgång.
Ditt mod.
Nu kan jag bara inte tro att en kvinna med ditt mod älskar mig.
Vilken tur jag har som får stå vid din sida
och bestrålas av en gnutta av ditt ljus.
Om det enda jag gör i livet är att älska en så fantastisk kvinna som du...
...så är jag helt tillfredsställd.
Jag älskar dig.
Du är en väldigt bra man, herr Bridgerton.
Jag älskar dig.
Nu.
Vill du göra mig den äran
att komma ut på dansgolvet med mig, fru Bridgerton?
- Alla ser så glada ut. - Det gör de.
Och du?
Jag är upprymd, för jag har kommit på en ganska briljant idé.
Eller en förfrågan, snarare.
- Vad? - Får jag åka med till Skottland?
Mamma vill nog att jag ser efter dig,
men jag vill egentligen bara leva lite utanför vår lilla bubbla.
Uppleva äventyr.
Jag kan inte förändra världen utan att ha sett den.
Jag ska inte tränga mig på.
Vad tror du?
- Du får hålla dig i din flygel av slottet. - Ska vi bo i ett riktigt slott?
Vi?
Eloise har bett att få följa med oss.
- Om det inte är till besvär. - Inte alls. Vilken fantastisk nyhet.
Min kusin har just kommit, så resesällskapet är komplett.
Låt mig få presentera...
Michaela Stirling.
Jag varnar er. Alla smutsiga detaljer John har berättat om mig är lögn.
Sanningen är mycket värre.
Och ni är...
Jag är... Jag är...
Francesca Bridgerton. Kilmartin. Jag heter Kilmartin nu.
Angenämt.
Högst ärade läsare,
helt plötsligt hittar jag inte orden.
Min återhållsamhet beror inte på en önskan
att skydda några ekivoka möten.
Trots att jag har hört att det viskas om några stycken.
Istället är jag återhållsam på grund av lycka.
Alla er som känner att ni har blivit kränkta av undertecknad,
ber jag ödmjukast om ursäkt.
Jag önskar er allt gott.
Jag kommer att sakna dig.
Bara tills nästa år.
Skulle mamma låta mig missa hennes maskeradbal?
Antagligen inte. Jag kommer också, med masken på,
skyende giftasredo damer som pesten.
Då gömmer jag mig med dig.
Nu är det dags att se framåt, vad som än komma skall.
Undertecknad vet bättre med sig än att försöka sia om framtiden.
Men efter varje kapitel
har berättelsen garanterat blivit både rikare och djupare.
Det är en riktig resa vi har varit på tillsammans.
Så det är med tungt hjärta
som jag skriver denna sista, otroligt korta mening
som lady Whistledown.
Adjö.
- Vem är finast i världen? - Ja.
Det är du.
Du är så fin.
Ja, det är du. Ja. Kom upp.
Jag kan inte fatta att du fick en pojke.
Arvtagaren, till på köpet.
Den nye lord Featherington är väldigt stilig.
Det har han efter far sin.
Din far kommer alltid med sina smarta ord och sitt luriga leende.
Är mitt leende lurigt?
- Jag är glad att vi fick döttrar. - De kommer säkert att gifta sig väl.
Philomena blir nog en stor författare som inte behöver gifta sig.
Det ligger ju i släkten.
Jag hade aldrig fått klart boken utan Philomenas moster Penelope.
PÅ RESA MED MIG SJÄLV C BRIDGERTON
Den är bättre än jag trodde.
- Är du gammal nog att läsa den? - Ja.
Det har kommit! Jag köpte till nästan alla.
- Tack. - Jag tar honom.
Och nu när mitt litterära alter ego går i pension,
vill jag gärna presentera mig.
Före detta panelhöna,
nuvarande krönikör och iakttagare med fjäderpennan i högsta hugg.
Jag är inte unik, men jag har mina stunder.
Och jag hoppas, kära läsare, att ni stannar och upplever dem med mig,
nu när vi påbörjar nästa del av vår resa.
Högaktningsfullt,
Penelope Bridgerton.
Undertexter: Sara Palmer